Справа № 826/1603/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 року м. Київ справа № 826/1603/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчих зборів від 28 січня 2016 року в виконавчих провадженнях ВП ВП № № 40457448, 40457314, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом», Компанія, позивач) з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, Відділ, відповідач) про стягнення виконавчих зборів від 28 січня 2016 року в виконавчих провадженнях ВП ВП № № 40457448, 40457314 (далі - оскаржувані постанови).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебуває два виконавчих провадження ВП ВП № № 40457448, 40457314 про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ЗАТ «Херсонська меблева фабрика» заборгованості згідно виконавчих написів № № 2-353, 2-354 від 06.02.2003.

26 січня 2016 стягувач (ПАТ «Херсонська меблева фабрика») звернувся до відповідача із заявами № № 1/01-2016, 1/02-2016 від 26.01.2016 про закінчення виконавчих проваджень, відповідно № 40457448, № 40457314, у зв'язку з повним фактичним виконанням виконавчих написів, відповідно, № 2-354, 2-353 від 06.02.2003.

Втім, 01.02.2016 на адресу Компанії надійшли постанови про стягнення з боржника (ДП «НАЕК «Енергоатом») виконавчих зборів від 28.01.2016, винесених в межах виконавчих проваджень ВП ВП № № 40457448, 40457314.

Позивач вважає оскаржувані постанови протиправними, з огляду на те, що в рамках виконавчих проваджень ВП ВП № № 40457448, 40457314 не було розпочато процедури примусового виконання рішень (виконавчих написів № 2-354, 2-353 від 06.02.2003 про стягнення з боржника на користь стягувача боргу в розмірі 20 000,00 грн.); вказані матеріали виконавчих проваджень не містять доказів примусового виконання відповідачем рішень, а тому, на думку позивача, стягнення з Компанії виконавчих зборів є незаконним.

З підстав зазначеного, позивач вважає, що постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про стягнення з боржника виконавчих зборів від 28.01.2016 в виконавчих провадженнях ВП ВП № № 40457448, 40457314 підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві надав письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначив, що оскільки виконавчі документи боржником були виконані більше ніж через 12 років з дати винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень (замість встановленого Законом України «Про виконавче провадження» семиденного строку), державним виконавцем в порядку положень ст. 28 вказаного вище закону 28.01.2016 були винесені постанови № № 40457448, 40457314 про стягнення з боржника виконавчих зборів в розмірах по 1 000,00 грн.

З підстав викладеного, відповідач вважає винесені ним вказані вище постанови обґрунтованими, а вимоги позивача - безпідставними.

Відповідач в наданих письмових запереченнях проти адміністративного позову просив суд в задоволенні позову повністю відмовити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 02.03.2016 представника відповідача, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2003 року державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Барановою Т.І. на підставі актів про протести векселів про неоплату, вчинених Першою київською державною нотаріальною конторою 04.01.2003 за реєстровими № № 2-36, 2-37, були вчинені Виконавчі написи, зареєстровані у реєстрі, відповідно за № № 2-353, 2-354, по умовам яких запропоновано стягнути на користь Закритого акціонерного товариства «Херсонська меблева фабрика», що знаходиться в м. Херсон, Миколаївське шосе, 23, векселедержателя простих векселів, відповідно, № № , , зі строком платежу 01.01.2003, складених 26.02.1999 в м. Києві на суми по 10 000,00 грн., з векселедавця НАЕК «Енергоатом», яке знаходиться в м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11.

28 березня 2003 року за заявами ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві про примусове виконання виконавчих написів № № 2-353, 2-354, виданих 06.02.2003, про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ЗАТ «Херсонська меблева фабрика» сум в загальному розмірі 20 000,00 грн., ВДВС Шевченківського РУЮ відкрито виконавчі провадження № № 986/10, 990/10, відповідно, ВП ВП № № 40457314, 40457448.

Супровідними листами від 28.03.2003 вказані вище постанови про відкриття виконавчих проваджень № № 986/10, 990/10 від 28.03.2003 були направлені на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом».

18 жовтня 2013 року ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві вказані вище виконавчі провадження ВП ВП № № 40457314, 40457448 були приєднані до зведеного виконавчого провадження ЗВП № 39832110, за яким ДП «НАЕК «Енергоатом» є боржником.

22 січня 2016 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» погасило заборгованість відповідно до виконавчих написів № № 2-353, 2-354 від 06.02.2003 за опротестованими простими векселями, відповідно, № № , на загальну суму 20 000,00 грн. (по 10 000,00 грн. кожен), що підтверджується платіжними дорученнями, відповідно № № 415, 414 від 22.01.2016.

26 січня 2016 року на адресу Відділу від ПАТ «Херсонська меблева фабрика» надійшли заяви про закінчення виконавчих проваджень ВП № 986/10 (ВП № 40457314), ВП № 990/10 (ВП № 40457448) в зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішень згідно з виконавчими документами.

28 січня 2016 року Відділом у виконавчих провадженнях ВП ВП № № 40457314, 40457448 винесено Постанови про стягнення з боржника виконавчих зборів у розмірах по 1 000,00 грн. кожен. (оскаржувані постанови).

Одночасно, цього ж дня, відповідачем у вказаних вище виконавчих провадженнях були винесені постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, по 200,00 грн. у кожному із них.

18 лютого 2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві складено розпорядження № № 40457314/26, 40457448/26, затверджені начальником Відділу 18.02.2016, на підставі яких грошові кошти в сумі по 200,00 грн. та по 1 000,00 грн. у кожному з виконавчих проваджень, що надійшли 10.02.2016 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчих написів № № 2-353, 2-354 від 06.02.2003, були переведені на відповідні рахунки, зокрема, виконавчі збори - на рахунок УДКСУ в Шевченківському районі м. Києва, витрати на проведення виконавчих дій - на рахунок Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Незгода з постановами відповідача про стягнення з боржника виконавчих зборів від 28.01.2016 ВП ВП № № 40457314, 40457448 обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення представника позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та іншими нормативно-правовими актами.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 № 2374-III (в редакції чинній в момент вчинення виконавчих написів) вексель, опротестований нотаріусом (виконавчий напис нотаріуса) у встановленому законом порядку, є виконавчим документом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (в редакції чинній в момент вчинення виконавчих написів) визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. ст. 90, 91 вказаного вище Закону, стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчий напис, за яким стягувачем або боржником є громадянин, може бути пред'явлено до примусового виконання протягом трьох років, а з усіх інших вимог - протягом одного року з моменту вчинення виконавчого напису, якщо законом не встановлено інших строків.

Поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною другою ст. 1 Закону № 202/98-ВР (в редакції норм, що були чинними в момент винесення спірних постанов) завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Приписами статті 1 Закону № 606-XIV (в редакції норм, що були чинними в момент винесення спірних постанов) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

В частинах 1, 2 ст. 2 Закону № 606-XIV вказано, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до частини другої ст. 4 Закону № 202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 606-XIV (в редакції норм, що були чинними в момент винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень) державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В частині 4 ст. 30 Закону № 606-XIV зазначено, що якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання у межах строку, передбаченого статтею 25 цього Закону.

Виходячи з аналізу вказаних норм права, вбачається, що законодавець чітко визначив термін, з якого розпочинається виконання виконавчого документу в примусовому порядку, а саме, після закінчення семиденного строку, встановленого для добровільного його виконання.

Одночасно, з початком примусового виконання рішення, у державного виконавця виникає право на стягнення з боржника виконавчого збору в силу ч. 2 ст. 24 Закону № 606-XIV.

В ході дослідження матеріалів справи та матеріалів виконавчих проваджень ВП ВП № № 40457314, 40457448, встановлено, що державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції 28.03.2003 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, відповідно, ВП ВП № № 986/10, 990/10, якими боржнику (позивачу) було встановлено семиденний строк для добровільного виконання виконавчих написів.

В подальшому, в ході здійснення примусового виконання вказаних вище виконавчих документів державним виконавцем Відділу здійснювались заходи примусового виконання виконавчих написів, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Так, після приєднання (18.10.2013) виконавчих проваджень ВП ВП № № 40457314, 40457448 до зведеного виконавчого провадження ВП № 39832110, в межах останнього державним виконавцем на адресу позивача були направлені вимоги державного виконавця від, зокрема, 16.01.2014, 18.08.2014, 12.01.2016.

Втім, після надходження від стягувача заяв про закінчення виконавчих проваджень № 986/10 (ВП № 40457314), № 990/10 (ВП № 40457448) з підстав п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), 28 січня 2016 року старшим державним виконавцем в рамках виконавчих проваджень ВП ВП № № 40457314, 40457448 були винесені постанови про стягнення з боржника (позивача) виконавчих зборів у розмірах по 1 000,00 грн. кожен.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV (в редакції норм, що були чинними в момент винесення оскаржуваних постанов) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Оскільки, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, суд вважає, що старшим державним виконавцем Відділу з метою недопущення порушень положень Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до вимог абз. другого ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV, в межах повноважень, правомірно були винесені постанови про стягнення з боржника виконавчих зборів від 28.01.2016 в рамках виконавчих проваджень ВП ВП № № 40457314, 40457448.

У той же час, суд вважає за необхідне відзначити, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору може бути скасована у разі, якщо:

1) виконавчий документ виконано в строк, встановлений державним виконавцем для самостійного виконання;

2) постанова про стягнення з боржника виконавчого збору винесена до закінчення строку, установленого для самостійного виконання рішення.

В даному випадку:

1) виконавчі написи державного нотаріуса не виконувались впродовж тривалого часу (більше 12 років) після того, як закінчився строк, встановлений для самостійного його виконання;

2) оскаржувані постанови від 28.01.2016 про стягнення з боржника виконавчих зборів винесені після закінчення строку, встановленого для самостійного виконання рішень.

Отже, закон не передбачає скасування процесуальних документів виконавчого провадження, у тому числі постанов про стягнення з боржника виконавчих зборів, в зв'язку з тим, що боржник (позивач) вважає, що державним виконавцем не здійснювались заходи, спрямовані на примусове виконання виконавчого документу. Навпаки, встановлені вище обставини свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на примусове виконання виконавчих написів державного нотаріуса.

Крім того, приписами спеціального закону, стягнення з боржника виконавчого збору не пов'язується з вчиненням (здійсненням) або невчиненням (нездійсненням) державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу, а пов'язується з фактом невиконання боржником виконавчого документу самостійно та початком процедури примусового виконання такого документу.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 21.05.2012 № 5, судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Крім того, не можуть бути враховані під час вирішення даної справи правові позиції, викладені в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 924/205/13-г та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.10.2015 у справі № К/800/68286/14 (№ 826/14105/14), на які посилається в своєму адміністративному позові позивач, оскільки положення Закону України «Про виконавче провадження» у зазначених позивачем судових рішеннях були застосовані до внесення змін (до 12.02.2015), зокрема до ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV, яку доповнено другим абзацом наступного змісту: «Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.».

Зважаючи на викладене вище, суд приходить висновку, що оскаржувані постанови про стягнення з боржника виконавчих зборів від 28 січня 2016 року ВП ВП № № 40457314, 40457448 ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому є правомірними.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко