Справа № 372/3451/16-а
Суддя: Кравченко М. В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/3451/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Бадьорій Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомріними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом і вказав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалід І групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В жовтні 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Обухові та Обухівському районі Київської обалсті області з заявою про перерахунок основної та додаткової пенсії згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», однак йому було відмовлено. Позивач просив суд визнати дії відповідача протиправними, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії з 01.01.2014 року та провести виплати по теперішній час з врахуванням виплачених сум.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, посилаючись на необґрунтованість відмови відповідача здійснити перерахунок пенсії.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечила, посилаючись на відповідність рішень посадових осіб відповідача чинному законодавству.

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали матеріали справи, оцінивши всі подані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_3 відноситься до числа осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до 1 категорії, та є інвалідом І групи, захворювання пов'язано із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченнями, випискою із акту огляду МСЕК, експертним висновком, довідкою.

19 жовтня 2016 року позивач звернувся до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про здійснення перерахунку пенсії, однак йому було відмовлено у задоволенні його вимог, після чого він звернувся до Пенсійного фонду України, відповідь на звернення не отримав, однак нарахування та виплата пенсії йому проводились у раніше визначеному розмірі, що підтверджується заяво., листом, довідкою, розпорядженнями.

При наданні правової оцінки позовним вимогам суд приймає до уваги наступне.

Частинами 1 та 3 статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст.181 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

За змістом позовних вимог позивач просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії з 01.01.2014 року, однак враховуючи неконкретизованість формулювань адміністративного позову та правову необізнаність позивача обставини щодо часу, коли позивач дізнався про порушення його прав, причин пропуску строків звернення до суду були встановлені вже після відкриття провадження у справі за наслідками опитування сторін в судовому засіданні.

Під час судового розгляду встановлено, що позивач міг своєчасно дізнатись про порушення його прав, оскільки щомісячно отримував пенсії в заниженому, на його думку, розмірі, а також те, що поважні причини пропуску встановлених ст.99 КАС України відсутні.

У відповідності до ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

За таких обставин, вважаю, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії та провести виплати за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року, а підстав для його поновлення немає.

Згідно ч.2 ст.100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Враховуючи викладене адміністративний позов у вказаній частині позовних вимог слід залишити без розгляду, оскільки він поданий до суду із порушенням визначених законом строків звернення.

Вирішуючи спір в іншій частині по суті суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок чорнобильської катастрофи та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується інвалідам ІІІ групи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат. У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка складається на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у осіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення пункту 28 розділу II Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI, яким були внесені зміни до статті 50 та статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", які обмежували права громадян, щодо виплати державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особі віднесеній до категорії 1, рішенням Конституційного суду України у справі № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, визнано неконституційними.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їхні окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відтак, вище наведені положення статті 50 та статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", є чинними у редакції до внесення змін до них Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Закони України "Про державний бюджет України на 2011 рік", "Про державний бюджет України на 2012 рік" та "Про державний бюджет України на 2013 рік" втратили чинність.

Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-VII, що набрав чинності з 01 січня 2014 року, такі обмеження не встановлені.

Враховуючи вищевикладене, починаючи з 01 січня 2014 року, є чинними і підлягають застосуванню:

- стаття 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, відповідно до якої додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особі віднесеній до категорії 1, призначається у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

- стаття 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, відповідно до якої розмір державної пенсії для інвалідів 2 групи, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Доводи відповідача, щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів на фінансування виплат в порядку статей 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд вважає необгрунтованими, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору.

Нормами Законів України про державний бюджет України на 2013, 2014, 2015, 2016 роки зупинення дії статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено не було.

За конституційними нормами, виходячи із пріоритетності Законів над підзаконними актами, при визначенні розміру компенсації позивачеві застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус і цивільний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що виплата одноразової компенсації здійснюється відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, яка складається на момент встановлення інвалідності.

Відповідач повідомив позивача, що пенсія йому нараховується згідно Постанови КМУ №1210 від 22.11.2011 року, тобто винесеної до прийняття вказаних законів про бюджет.

Проте на звернення позивача щодо вказаних питань відповідач надав лише письмові відповіді про відсутність підстав для перерахування пенсії, але вказані відповіді не можна вважати правовим актом індивідуальної дії в розумінні КАС України, що свідчить про протиправні дії відповідача щодо виплати пенсії позивачеві у заниженому розмірі.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у заниженому розмірі, а також достатність підстав для судового захисту порушених прав позивача шляхом зобов'язання відповідача здійснити передбачений позовом перерахунок.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, тим самим відповідач повинен був ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають значення для правильного вирішення конкретного питання, але він цього не вчинив.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 цієї ж статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду відповідач не довів належними і допустимими доказами правомірність свого рішення, не навів переконливих обґрунтувань своєї правової позиції, тому порушені права та законні інтереси позивача підлягають судовому захисту.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту.

Згідно з ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, доводи позову ґрунтуються на чинному законодавстві та узгоджуються із наявними у справі доказами, заперечення відповідача суперечать принципу верховенства права та нормам Конституції України, тому позов слід задовільнити в частині позовних вимог, що пред'явлені в межах визначених ст.99 КАС України строків звернення до адміністративного суду.

Враховуючи викладене, неконкретизованість позовних вимог, з метою забезпечення реальної можливості ефективного захисту інтересів позивача та виконання судового рішення, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково, визнавши дії Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 коштів передбачених статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.10.2016 року протиправними, зобов`язавши Обухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі віднесеної до потерпілої 1 категорії та як інваліда 1-ї групи, передбачену статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком щомісячно, з 01.10.2016 року із застосуванням мінімальної пенсії за віком згідно статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з врахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 11, 17, 18, 69, 71, 86, 99, 100, 158, 160-163, 167, 256 КАС України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Позовні вимоги в частині зобов'язання здійснити перерахунок пенсії та провести виплати за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року залишити без розгляду.

Визнати дії Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 коштів передбачених статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.10.2016 року протиправними.

Зобов`язати Обухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі віднесеної до потерпілої 1 категорії та як інваліда 1-ї групи, передбачену статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком щомісячно, з 01.10.2016 року із застосуванням мінімальної пенсії за віком згідно статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з врахуванням проведених виплат.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Кравченко М.В.