Справа № 329/10908/16-а(6-а/329/4/2016)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2017 рокусправа № 329/10908/16-а(6-а/329/4/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Шальєвої В.А. Білак С.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Запорізької області

на ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2016 р.

за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання судового рішення

у справі № 329/10908/16-а(6-а/329/4/2016)

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Запорізької області

про зобов'язання нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 як дитини війни підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2011 року по 10 червня 2011 року включно, з урахуванням фактично виплачених сум,-

ВСТАНОВИВ:

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області звернувся до суду із поданням про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 16.05.2016 року, виданого Чернігівським районним судом Запорізької області по справі № 2а-3085/11.

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2016 року подання державного виконавця задоволено. Змінено порядок та спосіб подальшого виконання виконавчого документу №2-а-3085/11 від 16.05.2016р. виданого Чернігівським районним судом Запорізької області з зобов'язання Управління пенсійного фонду України в Чернігівському районі Запорізької області на стягнення з Управління пенсійного фонду України в Чернігівському районі Запорізької області на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком за період з січня 2011 року по 10 червня 2011 року включно, з урахуванням фактично виплачених сум, в розмірі 944 (дев'ятсот сорок чотири) грн.20коп.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Запорізької області подана апеляційна скарга, в якій заявник просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні подання. Апелянт послався на порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони до суду не зявилися. Про день, місце та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є належний доказ, що дає судові підстави для застосування положень частини 4 статті 196 КАС України.

У звязку з неявкою сторін фіксування судового засідання не здійснювалось, відповідно ч.1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

29.06.2011 року Чернігівським районним судом Запорізької області винесено постанову, якою зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Запорізької області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 як дитини війни, підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2011р. по 10 червня 2011р. включно, з урахуванням фактично виплачених сумм.

На виконання вказаної постанови суду 16.05.2016 року видано виконавчий лист, який прийнято до виконання Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області.

Листом № 1644/03 від 28.07.2016 року боржник повідомив про неможливість виконання рішення суду у зв'язку з відсутністю відповідних асигнувань.

Задовольняючи подання про заміну способу і порядку виконання постанови, суд першої інстанції виходив з того, що зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, яким не передбачено виконання рішень зобов'язального характеру, унеможливлюють їх виконання, що і є підставою для задоволення подання.

Колегія судів не може погодитись із висновком суду першої інстанції та виходить з правових позицій з цього питання Верховного Суду України, які викладені останнім у постановах від 11 листопада 2014 року у справі №№ 21-394а14, 21-475а14, від 13 січня та 17 лютого 2015 року №№ 21-604а14, 21-622а14 відповідно, які полягають у наступному.

Відповідно до частини четвертої статті 105 КАС адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень - прийняти рішення або вчинити певні дії, так і про стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання судового рішення розуміється застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв'язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суть самого судового рішення.

Вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати, що під зміною способу і порядку розуміється дія або сукупність дій, якими певним чином досягається кінцевий результат, та що підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання рішення неможливим.

Відтак, зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Аналізуючи норми частини першої статті 263 КАС у системному зв'язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, можна дійти висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовувалася необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті. Варто також зазначити, що невиконання управлінням ПФУ судового зобов'язання в частині виплати пенсії через брак коштів на її виплату в розумінні частини першої статті 263 КАС не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку виконання судового рішення, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України.

Посилання ВДВС на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Таким чином, відсутні правові підстави для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 КАС було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум пенсії буде здійснена управлінням ПФУ після надходження відповідних сум із державного бюджету.

При цьому суд першої інстанції змінивши спосіб виконання постанови із зобов'язання виплатити зазначену пенсію на стягнення конкретної суми цієї пенсії, фактично змінив постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження судами при розгляді справи по суті.

За таких обставин колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до незаконного судового рішення, тому ухвалу суду від 21.11.2016 року слід скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 199, 202, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Запорізької області - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2016 року про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі № 329/10908/16-а(6-а/329/4/2016) - скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 16.05.2016 року, виданого Чернігівським районним судом Запорізької області по справі № 2а-3085/11- відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали виготовлено 12 січня 2017 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак