Справа № 818/1095/16
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 р.Справа № 818/1095/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Бондара В.О., Кононенко З.О.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Маматова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Сумської області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2016р. по справі № 818/1095/16

за позовом ОСОБА_3

до Прокуратури Сумської області третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області

про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_3, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Сумської області, в якому просив суд: стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду в загальному розмірі 114 996 грн. за період з 12.12.2012р. до 30.03.2014р.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто з Прокуратури Сумської області (40000, Сумська область, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд.33, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду за період з 12.12.2012р. до 30.03.2014р. в загальній сумі 87288грн.50коп. (вісімдесят сім тисяч двісті вісімесят вісім грн. п'ятдесят коп.)

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині стягнення середнього заробітку у межах стягнення за один місяць в сумі 5908грн. 76коп. (п'ять тисяч дев'ятсот вісім грн. сімдесят шість коп.) звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду, у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ч. 1, ч. 2 ст. 233 КЗПП України, ст.ст. 159, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06.02.2013р. у справі № 2а-1870/10082/12 в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання протиправним наказу та поновлення на посаді відмовлено в повному обсязі (а.с.21-22).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Сумської області №1548к від 11.12.2012 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та зобов'язано поновити позивача на посаді старшого прокурора Прокуратури м. Суми (а.с.23-25).

06.03.2014 року Вищим адміністративним судом України касаційну скаргу Прокуратури Сумської області залишено без задоволення, а постанову апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 року у справі № 2а-1870/10082/12 - без змін (а.с.26-28).

На виконання постанови колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013р. та ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.03.2014р. в.о. прокурора Сумської прийнято наказ № 113к від 31.03.2014р. про поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого прокурора Прокуратури м. Суми (а.с.15,39).

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду за період з 12.12.2012р. до 30.03.2014р. у розмірі, обрахованого з урахуванням приписів чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції таких підстав.

Згідно із частинами першою та другою статті 235 цього Кодексу у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, обов'язок прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи покладений на орган, який розглядає трудовий спір.

З матеріалів справи слідує, що відповідним органом в даному разі був суд, рішення якого щодо поновлення позивача на займаній ним посаді до звільнення, набрало законної сили в квітні 2013 року. При цьому, питання виплат позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу одночасно вирішено не було.

За таких обставин, оскільки під час розгляду справи №2а-1870/10082/12 питання щодо стягнення на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалося та останній не позбавлений права звернутися до суду з цими вимогами без обмеження будь-яким строком в силу ч.2 ст.233 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відносно позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013р. у справі №2а-1870/10082/12, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду про поновлення на роботі позивача від 17 квітня 2013 року набрало законної сили, однак не було виконано відповідачем у добровільному порядку до 31.03.2014р.

Згідно з ч.2,3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Вимогами частини 5 статті 235 КЗпП України передбачено, що прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ч.5 ст.235 КЗпП України).

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання чи подання рапортів (заяв), що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності виплати працівникові середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі висловлена Верховним Судом України у постановах: від 23 червня 2015 року, що ухвалена у справі №21-63а15, та від 01 липня 2015 року, що ухвалена у справі №6-435цс15.

Відповідно до статті 161 частини 2 та статті 244-2 частини 1 абзацу 2 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Крім того, частиною 1 ст.255 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню негайно з часу його прийняття в судовому засіданні.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, який полягає у тому, що роботодавець повинен видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу ж після ухвалення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду в подальшому оскаржуватися в апеляційному чи в касаційному порядку, та цей обов'язок не може ставитися в залежність від подання чи неподання особою, що була незаконно звільнена із займаної посади, заяв до відповідача з вимогою поновити її на роботі.

Відтак, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято посилання представника прокуратури на неможливість поновити ОСОБА_3 на посаді старшого прокурора м. Суми внаслідок подання ним відповідного рапорту лише 31.03.2014р. (а.с.40).

Враховуючи те, що постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013р. у справі №2а-1870/10082/12 в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого прокурора м. Суми добровільно виконана відповідачем шляхом прийняття наказу №113к від 31.03.2014р. , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Згідно довідки Прокуратури Сумської області від 07.10.2016 (а.с.58-59), враховуючи положення п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100, загальний розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду (період з 12.12.2012р. до 30.03.2014р.) складає 87288 грн. 50коп.

Доказів виплати позивачу вищезазначеної суми суду не надано.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду за період з 12.12.2012р. до 30.03.2014р. в загальній сумі 87288грн.50коп.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, про необхідність залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В своєму рішенні №8-рп/2013 від 15.10.2013 р. у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 1,12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України дійшов висновку, що уразі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Прокуратури Сумської області - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2016р. по справі № 818/1095/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 16.01.2017 р.