Справа № 592/11191/16-а
Суддя: Бичков І. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/48/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю: секретаря судового засідання Троценко Ю. Ю. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) , зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

02.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаквіського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) , зобов'язання вчинити певні дії, в якому він зазначив про те, що з 27.05.2016 року головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області йому - ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 року. Для обчислення пенсії ним було надано до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області оригінал довідки № 153 від 22.06.2016 року про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії за 24 календарні місяці служби підряд перед звільненням) , що подається для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262 з деталізацією сум та місяців, в яких ним були отримані допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Листом № 365/Л-11 від 06.07.2016 року відповідач, порушуючи його конституційне право на отримання пенсії у розмірі, визначеному законом, відмовив в задоволенні його заяви, пославшись при цьому на те, що при обчисленні його пенсії не повинна враховуватись допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Згідно ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру отримуваного грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. П. 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 1294 від 07.11.2007 року встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. П/п п. 5 Постанови № 1294 надано право керівникам державних органів, в тому числі Міністру внутрішніх справ України, надавати особам рядового і начальницького складу одноразові види грошового забезпечення у вигляді матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення. Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за № 205/14896. Так, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення (п/п 3 п. 5 Постанови № 1294, п. 2.16.1. Інструкції № 499) . Таким чином, допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу, з розміру якого обчислюється пенсія. Постановою Верховного суду України від 10.03.2015 року по справі № 21-70а15 визначено, що допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія. Але при обчисленні розміру його пенсії відповідач не врахував фактично отримані ним у складі грошового забезпечення допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, з яких справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" , та внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393" № 45 від 13.02.2008 року призначення пенсій проводиться на підставі довідок про склад грошового забезпечення, наданих уповноваженим органом того силового відомства, звідки особу було звільнено зі служби, окремо на кожну особу, складених за встановленою формою. Тобто, підставою для визначення розміру пенсії особам, пенсія яких призначається у відповідності до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" , є довідка про склад грошового забезпечення, надана уповноваженим органом того силового відомства, звідки особу було звільнено зі служби. Для обчислення його пенсії взято грошове забезпечення обчислене на підставі грошового атестату № 400 від 10.06.2016 року та довідок про щомісячні додаткові види грошового забезпечення: - № 36/13/194 від 13.06.2016 року, виданої головою ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці; - № 147 від 27.05.2016, виданої головою ліквідаційної комісії Сумського міського відділу УМВС в Сумській області; - № 9137/61від 02.06.2016 року, виданої головою ліквідаційної комісії Конотопського міського відділу (з обслуговування м. Конотопа та Конотопського району) УМВС України в Сумській області; - № 29/400 від 13.06.2016 року, виданої головним управлінням Національної поліції в Сумській області, що відповідають вимогам чинного законодавства. Зважаючи на діючі норми законодавства та враховуючи постанову Верховного суду України від 10.03.2015 року у справі № 21-70а15, головою ліквідаційної комісії Сумського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області було надано довідку № 153 від 22.06.2016 року, в якій в розмір його грошового забезпечення, за період з червня 2014 року по серпень 2015 року, з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, включено допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідачем, в порушення ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" , п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року, п/п 3 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 року, п. 2.16.1. Інструкції № 499, відмовлено йому в обчисленні пенсії з урахуванням отриманого ним грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням з урахуванням допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, тому обрахунок його пенсії є неповним. Оскільки внаслідок протиправної бездіяльності ГУ ПФУ позивача протиправно щомісяця позбавляють власності у вигляді частини основного розміру пенсії та порушуються його права, які передбачені ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ETS № 9) , згідно якій кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності, тому він вимушений захищати свої права в суді. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій. Враховуючи суттєві порушення його конституційного права на соціальний захист та з метою захисту його майнових прав, він просив, відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України, звернути судове рішення до негайного виконання в повному обсязі. За нормами ст. 183-2 КАС України адміністративні справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат повинні розглядатися в порядку скороченого провадження. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 6, 17, 18, 94, 99, 100, 104, 105, 106, 183-2, 244-2, 256 КАС України, він просив: 1. Відкрити скорочене провадження в порядку ст. 183-2 КАС України. 2. Визнати дії головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії з грошового забезпечення без урахування допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань протиправними. 3. Зобов'язати головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області врахувати при обчислені пенсії грошове забезпечення згідно грошового атестату № 400 від 10.06.2016 року та довідок про щомісячні додаткові види грошового забезпечення № 36/13/194 від 13.06.2016 року, № 9137/61 від 02.06.2016 року, № 29/400 від 13.06.2016 року, довідки, виданої головою ліквідаційної комісії Сумського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області № 153 від 22.06.2016 року, врахувавши, в тому числі, і допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, та здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 27.05.2016 року. 4. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі. 5. Стягнути з головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на його користь судові витрати.

19.12.2016 року представник відповідача за довіреністю - головний спеціаліст-юрисконсульт відділу представництва інтересів Фонду в судах та інших органах юридичного управління головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області Іваницька Алла Іванівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення проти адміністративного позову, в якому вона зазначила про те, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.12.2016 року було відкрито провадження по адміністративній справі № 592/11191/16-а за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії. Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. По-перше, в позовній заяві міститься вимога визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не включення до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, деяких видів грошового забезпечення та зобов'язання головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області включити їх до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія. Позивач перебуває з 27.05.2016 року на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як отримувач пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" . Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, виконуючи функції, передбачені п. 5 ч. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22.12.2014 року, здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) , які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" . Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 року, до компетенції головного управління віднесено призначення та перерахунок пенсій, а також головне управління наділено повноваженнями перевіряти правильність наданих документів, здійснювати попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів та має право перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість видачі документів. Водночас, до компетенції та функцій уповноваженого структурного підрозділу міністерства чи відомства, зокрема, Головного управління ДФС у Сумській області, належить підготовка та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів. Тобто, головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не наділене повноваженнями визначати грошове забезпечення та встановлювати надбавки, а лише здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів пенсії згідно з чинними нормами законодавства, що регулюють питання пенсійного забезпечення військовослужбовців. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Отже, викладені в позові вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не включення до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, деяких видів грошового забезпечення та зобов'язання головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області включити їх до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, є необґрунтованими, оскільки головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, як державний орган, не наділене відповідними повноваженнями, а тому й не порушувало права позивача. По-друге, необґрунтованими є вимоги ОСОБА_1 щодо врахування при обчисленні пенсії допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (пенсія за вислугу років за яким і призначена ОСОБА_1) , Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону № 2262 пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На виконання Закону № 2262 і постанови Верховної Ради України від 09.04.1992 року за № 2263, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" , якою визначено, зокрема, і види грошового забезпечення, що враховуються при призначенні пенсії. Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 16.04.2014 року по справі № К/9991/39390/12 зроблено висновок про те, що п. 7 Постанови № 393 не тільки не суперечить положенням ч. 3 ст. 43 Закону № 2262, а дозволяє реалізувати положення цього закону, яким не встановлено правил визначення розміру додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії. Відповідно до абз. 3 п. 7 постанови КМУ № 393 пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат) , установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Згідно із абз. 2 п. 8 постанови КМУ "Про умови оплати праці працівників органів державної податкової служби" від 31.12.1996 року № 1592 особам начальницького складу слідчих підрозділів податкової міліції за службу на посадах слідчих установлено щомісячну доплату за вислугу 20 і більше років у розмірі 100 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована у разі виходу на пенсію. Вищевказана постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ "Про деякі питання оплати праці працівників Міністерства доходів і зборів та його територіальних органів" від 07.08.2013 року № 597, п. 2 якої було передбачено, що у разі зменшення у зв'язку з прийняттям цієї постанови розміру заробітної плати (без премії) , грошового забезпечення (без премії) в окремих працівників, умови оплати праці яких визначені цією постановою, на час роботи на займаній посаді виплачується різниця між заробітною платою (без премії) , грошовим забезпеченням (без премії) , визначеними за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці. Вказані положення кореспондуються із п. 9 постанови КМУ "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 року № 268, якою визначено, що у разі зменшення у зв'язку з прийняттям цієї постанови та визнанням такими, що втратили чинність, актів Кабінету Міністрів України та Указів Президента України, розміру заробітної плати (без премії) , грошового забезпечення (без премії) в окремих працівників державних та інших органів, умови оплати праці яких визначені цією постановою, та у працівників, прирівняних згідно з нормативно-правовими актами, що втрачають чинність, за умовами оплати праці до працівників державних органів, або яким передбачено збереження умов оплати праці за попередньою посадою, на час роботи на займаній посаді виплачується різниця між заробітною платою (без премії) , грошовим забезпеченням (без премії) , визначеною за умовами оплати праці, згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці. Таким чином, у вищевказаних нормативних актах наявна чітка прив'язка їх виплати особі до часу роботи на посаді, тобто щомісячна доплата за вислугу 20 і більше років, та різниця між заробітною платою (без премії) , грошовим забезпеченням (без премії) , визначеними за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці, були передбачені законодавцем як додаткова заохочувальна виплата для осіб, які залишились на службі, на час роботи на займаній посаді. Щодо питання перерахунку пенсії з урахуванням премії за сумлінну працю та матеріальної допомоги, то, згідно з Положенням про преміювання працівників Державної податкової служби у Сумській області, Положенням про преміювання працівників Головного управління Міндоходів Сумської області, працівникам може бути виплачено одноразову премію за сумлінну працю. На одноразовість виплат премій за сумлінну працю та відсутність їх постійної щомісячної виплати свідчить і Положення про преміювання начальників та перших заступників (заступників) начальників державних податкових інспекцій Сумської області, розділ 5 якого передбачає одноразове преміювання за сумлінну працю та преміювання до державних і професійних свят, ювілейних дат. Також п. 1.5. Положення про преміювання працівників Головного управління Міндоходів у Сумській області передбачає, що в окремих випадках за рішенням начальника головного управління та у визначених ним розмірах можуть бути додатково заохочені за сумлінну працю працівники, які відзначились при виконанні встановлених завдань. Таким чином, законодавчо визначені підстави для включення премії за сумлінну працю ОСОБА_1 для обчислення пенсії відсутні. Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні від 13.05.2015 року № 4-рп/2015 констатував, що "аналіз наведених положень Закону (Закон "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ) вказує на єдиний підхід законодавця до визначення видів грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються як при призначенні пенсій (стаття 43) , так і при перерахунку раніше призначених пенсій (стаття 63) . Отже, перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, введення яких є підставою для перерахунку пенсій зазначених категорій осіб, визначається виключно законами України. З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються при перерахунку пенсій, визначаються виключно законами України, а встановлений у положеннях першого речення ч. 3 ст. 63 Закону перелік нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, який включає надбавки, доплати, підвищення, є вичерпним. По-третє, відповідно до пп. 2 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 40/26485, головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду. Згідно із ч. 2 ст. 72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Відповідно до ст. 73 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Крім того, вона повідомила про те, що у головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відсутня окрема бюджетна програма для забезпечення виконання рішень суду, тому відсутні рахунки для здійснення безспірного списання коштів. Враховуючи заборону використовувати кошти Пенсійного фонду на цілі, не передбачені пенсійним законодавством, та відсутність рахунків в органах Казначейства вона вважає правильним відшкодувати понесені судові витрати позивача за рахунок Державного бюджету України. Враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 49, 51 КАС України, вона просила: 1. У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. 2. Справу розглянути без участі представника головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

До початку судового засідання позивач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаіквського районного суду м. Суми клопотання, в якому він просив на підставі ст. 128 КАС України просив не відкладати розгляд справи і справу вирішити на підставі наявних у ній доказів у зв'язку з неприбуттям відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин. На підставі ст. ст. 12, 41, 122, 135 КАС України він просив розглянути справу у його відсутність.

Ознайомившись з адміністративним позовом та із запереченням проти позову, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Із змісту ч. ч. 2, 4 ст. 71 КАС України вбачається, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Оскільки таких справ найбільше з-поміж інших справ, то фактично загальним є правило про те, що тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень. Йдеться не лише про справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень фізичними чи юридичними особами за п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, а про всі адміністративні справи, в яких оскаржується рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень - справи з відносин публічної служби, частина виборчих спорів тощо. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Зазначена презумпція значно посилює позиції невладної особи (людини) , якій бракує правових знань, щоб самостійно довести перед судом слушність своїх тверджень. Потенційний обов'язок суб'єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності. Зазвичай суб'єкт владних повноважень повинен спростувати презумпцію своєї винуватості, адже вона дає можливість вважати встановленою неправомірність його рішень, дій чи бездіяльності. Позивач не зобов'язаний доводити ці обставини. Однак це аж ніяк не означає, що кожен адміністративний позов, навіть очевидно необґрунтований та безпідставний, зобов'язує суб'єкта владних повноважень забезпечувати своє представництво у кожному такому процесі. З презумпції винуватості суб'єкта владних повноважень не випливає його автоматичний програш у справі, якщо він ніяким чином не відреагував на позов або просто його не визнав. Презумпція винуватості не є абсолютною, як у судовому процесі прецедентної системи права, де відсутність заперечення позову та нез'явлення відповідача у судове засідання розцінюється судом як визнання позову і тягне за собою програш відповідача. Презумпція винуватості суб'єкта владних повноважень - відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів. Отож застосування принципу презумпції винуватості суб'єкта владних повноважень не обумовлює його автоматично програшного становища у справі. Невиконання обов'язку відповідача довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе і правосудне судове рішення. Однак презумпція винуватості позбавляє суд необхідності перевіряти повідомлені позивачем обставини, якщо вони не викликають обґрунтованого сумніву. В адміністративному судочинстві позивачем, як правило, є фізична чи юридична особа, а основна частина доказів у справі акумулюється у відповідача - суб'єкта владних повноважень, адже вирішуючи те чи те питання суб'єкт владних повноважень збирає цілу низку матеріалів. Отож особа перебуває у гіршому становищі щодо можливості збору і подання доказів порівняно із суб'єктом владних повноважень. До того ж, необізнаний у бюрократичному механізмі громадянин погано орієнтується у тому, які докази можуть підтвердити обставини, на які він посилається. Тому суб'єкт владних повноважень - відповідач у справі зобов'язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані - на користь відповідача чи навіть позивача. Суд не може ухвалювати свої рішення на основі припущень. Тому якщо особа стверджує про певну обставину, вона має довести це доказами. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів і не зобов'язаний проявляти будь-яку ініціативу. Це обумовлено тим, що особа повинна добросовісно ставитися до своєї справи і виконання своїх обов'язків. Якщо вона цього не робить, суд не має працювати замість цієї особи.

Аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf. , Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України") . У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно" , а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно" , так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (п. 74 рішення від 02.03.2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany) . ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом" , вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 462-VIII "Про Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" схвалено Заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов'язань, визначених п. 3 ст. 2, ст. ст. 9, 12, 14, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. ст. 5, 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме: до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому Пленум Верховного Суду України наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого "права власності" . Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому) , оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 року "Брумареску проти Румунії" (п. 61) . Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ. Зокрема, в рішенні від 13.12.2001 року у справі "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109) . Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов'язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов'язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із ч. 2 ст. 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях) .

Аналізуючи встановлені обставини справи, приведені норми законів, які врегульовують вказані спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_1 про визнання дій головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії з грошового забезпечення без урахування допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань протиправними та про зобов'язання головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області врахувати при обчислені пенсії грошове забезпечення згідно грошового атестату № 400 від 10.06.2016 року та довідок про щомісячні додаткові види грошового забезпечення № 36/13/194 від 13.06.2016 року, № 9137/61 від 02.06.2016 року, № 29/400 від 13.06.2016 року, довідки, виданої головою ліквідаційної комісії Сумського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області № 153 від 22.06.2016 року, врахувавши, в тому числі, і допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, та здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 27.05.2016 року, то оскільки представниця відповідача за довіреністю - головний спеціаліст-юрисконсульт відділу представництва інтересів Фонду в судах та інших органах юридичного управління головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області Іваницька Алла Іванівна, у порушення імперативних приписів ст. 71 КАС України, не подала суду всі наявні у неї документи та матеріали, і навіть жодного документу та матеріалу, які могли бути використані як докази у справі, відтак суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є такими, що підлягають задоволенню, оскільки представниця відповідача, яка заперечувала проти задоволення адміністративного позову, не довела, не доказала правомірності рішення головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, відтак в цій частині позов слід задовольнити.

Що стосується вимоги позивача ОСОБА_1 про негайне виконання рішення суду в повному обсязі, то оскільки негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України) , а не постанови суду про визнання протиправними дій (бездіяльності) , зобов'язання вчинити певні дії; оскільки негайно також виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5, 6 ч. 1 ст. 183-2 КАС України (абз. 12 ч. 1 ст. 256 КАС України) , а дана постанова суду була прийнята не в порядку скороченого провадження; оскільки суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 256 КАС України (п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України) , тобто це право, а не обов'язок суду, відтак суд дійшов до висновку про те, що в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

У зв'язку із тим, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відтак понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. слід стягнути з Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) , зобов'язання вчинити певні дії слід задовольнити частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) , зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії з грошового забезпечення без урахування допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань протиправними.

Зобов'язати головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області врахувати при обчислені пенсії грошове забезпечення згідно грошового атестату № 400 від 10.06.2016 року та довідок про щомісячні додаткові види грошового забезпечення № 36/13/194 від 13.06.2016 року, № 9137/61 від 02.06.2016 року, № 29/400 від 13.06.2016 року, довідки, виданої головою ліквідаційної комісії Сумського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області № 153 від 22.06.2016 року, врахувавши, в тому числі, і допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, та здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 27.05.2016 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Повідомити осіб, які беруть участь у справі, про те, що вони можуть одержати копію постанови в повному обсязі 23.01.2017 року.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції - Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції - Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий: І.Г. Бичков