Справа № 813/3091/16
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року № 813/3091/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

суддя Гулик А.Г.,

суддя Сакалош В.М.,

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідачів Паїк М.В.,

третя особа не прибула

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію";

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 22.08.2016 № 28383/7/99-99-04-02-02-17 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію";

- зобов'язати Державну фіскальну службу України та Головне управління ДФС у Львівській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" в сумі 206700 грн;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України надати ОСОБА_3 довідку на 50 відсоткову знижку з оплати комунальних послуг, палива та електроенергії як працівнику податкової міліції звільненого зі служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_3 перебував на службі в органах податкової міліції України з 26.07.1999 до 29.01.2016. Наказом голови ГУ ДФС у Львівській області від 29.01.2016 № 28-о позивача звільнено з податкової міліції в запас за п. 64 "б" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через хворобу). Також зазначає, що Львівською обласною МСЕК 01.03.2016 позивачу встановлено третю групу інвалідності, причиною інвалідності є захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС. Вважає, що відмова щодо виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги є протиправною. Також, Позивач вважає, що ГУ ДФС у Львівській області розглядаючи подані позивачем документи щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності невірно визначено розмір такої допомоги, оскільки під час нарахування одноразової грошової допомоги ГУ ДФС у Львівській області та ДФС України мали керуватися вимогами ст. 23 Закону України «Про міліцію» та розмір грошової допомоги повинен складати 206700 грн, що становить 150-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача, Державної фіскальної служби України у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав викладених у запереченні. Зазначає, що позивач 27.07.2016 звернувся із заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що йому встановлена інвалідність та додано пакет документів відповідно до Методичних рекомендацій, затверджених Наказом ДФС України від 09.12.2015 № 973. Листом ДФС України від 22.08.2016 № 28383/7/99-99-04-02-02-17 повідомлено ГУ ДФС у Львівській області про відсутність законних підстав призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності, оскільки 07.11.2015 втратив чинність Закон України «Про міліцію», а тому приймати заяви та готувати висновки про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції після вказаної дати законні підстави відсутні. Вважає відмову Державної фіскальної служби України від 22.08.2016 у виплаті одноразової грошової допомоги правомірною.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила та просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача, Головного управління ДФС у Львівській області у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав викладених у запереченні. Зазначає, що до грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику податкової міліція включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням і відсоткова надбавка за вислугу років згідно із законодавством. Позивачу, на підставі Постанови від 12.05.2007 № 707, згідно Методичних рекомендацій щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, затвердженої наказом Міндоходів України від 29.11.2013 № 735 видано довідку про грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги від 12.07.2016 № 3840/8/13-03-00-33. Головним управлінням ДФС у Львівській області здійснено нарахування, викладені у висновку, щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника податкової міліції в сумі 35287,20 гривень в порядку та на умовах відповідно до законодавства. Вважає відмову Державної фіскальної служби України від 22.08.2016 у виплаті одноразової грошової допомоги правомірною.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила та просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_3 проходив службу в органах податкової міліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління ДФС у Львівській області.

Наказом від 29.01.2016 № 28-о ОСОБА_3 звільнено з податкової міліції в запас за п. 64 "б" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через хворобу).

Згідно з довідкою Львівської обласної МСЕК № 1 серії 10 ААВ № 887337 від 01.03.2016 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 01.03.2017, причиною інвалідності є захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Позивач 27.07.2016 звернувся до начальника ГУ ДФС в Львівській області із заявою, в якій просив здійснити виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов'язаної з проходженням служби в податковій міліції.

До заяви долучено: довідку Львівської обласної МСЕК № 1 серії 10 ААВ № 887337 від 01.03.2016, довідку до акту огляду МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 01.03.2016 серії 12ААА № 001324, копію паспорта; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; довідку про грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги від 12.07.2016 № 3840/8/13-13-05-00-39, довідку страхової компанії «Брокбізнес» від 30.06.2016 № ЦВ 8776/16, довідку ПАТ «НАСК «Оранта» від 12.07.2016 № 1390-09/720.

Згідно з висновком Головного управління ДФС у Львівській області від 10.08.2016 ОСОБА_3 призначено одноразову грошову допомогу відповідно до п. 1.2, 1.3 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 в розмірі 35287,20 грн.

ДФС України листом від 22.08.2016 № 28383/7/99-99-04-02-02-17 повідомлено ГУ ДФС у Львівській області, що 07.11.2015 втратив чинність Закон України «Про міліцію», тому приймати заяви та готувати висновки про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції після вказаної дати законні підстави відсутні та повернуто матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3

Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки відноситься до категорії осіб, яким передбачена виплата одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію».

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 356.1 ст. 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст.ст. 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 565) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07.11.2015 у зв'язку з набранням чинності Закону України "Про національну поліцію".

Разом з тим, абз. 3 пункт 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 "Про Національну Поліцію" передбачає, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності законом України "Про Національну Поліцію".

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що за колишніми працівниками міліції, а також податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України на дату встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

21.10.2015 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Частиною 2 даної Постанови визначено те, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VІІІ "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707.

Отже, призначення одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі відповідно до Порядку № 707 було б можливим лише за умови, що він мав право на отримання такої допомоги до 12.03.2015. Однак, оскільки позивач набув таке право після 12.03.2015 та у період чинності ст. 23 Закону України «Про міліцію», в редакції Закону № 208-VIII від 13.02.2015, який набрав чинності 12.03.2015, розмір допомоги має бути визначений саме у відповідності із вказаним Законом.

Враховуючи наведене, суд вважає безпідставним незастосування відповідачами положень Закону України «Про міліцію», в редакції Закону № 208-VIII від 13.02.2015, який набрав чинності 12.03.2015 до спірних правовідносин та протиправним визначення розміру грошової допомоги не в повному розмірі.

Відповідно до п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у п. 3 цього Положення.

Як випливає з матеріалів справи, 01.03.2016 Львівською обласною МСЕК № 1 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності позивачу та зазначено, що захворювання пов'язане з проходженням служби в податковій міліції.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що позивач має право на отримання такої одноразової грошової допомоги у зв'язку із настанням інвалідності.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідачів на відсутність правових підстав для призначення такої допомоги у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію», оскільки абз. 3 пункт 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 "Про Національну Поліцію" передбачає, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності законом України "Про Національну Поліцію".

Таким чином, внаслідок помилкового застосування норм законодавства, відповідачами порушене право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному Законом "Про міліцію", тому дії ДФС України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" є протиправними, тому рішення Державної фіскальної служби України від 22.08.2016 № 28383/7/99-99-04-02-02-17 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" є протиправним та підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи одноразова грошова допомога позивачу не виплачувалась.

За таких обставин, слід зобов'язати Державну фіскальну службу Українита та Головне управління ДФС у Львівській області призначити та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" в редакції Закону від 13.02.2015 № 208-VIII, в розмірі 150- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Державну фіскальну службу України надати ОСОБА_3 довідку на 50 відсоткову знижку з оплати комунальних послуг, палива та електроенергії як працівнику податкової міліції звільненого зі служби суд зазначає таке.

У зв'язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» з 07.11.2015 втратив чинність Закон України «Про міліцію», відповідно до ст. 22 якого позивач мав право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Згідно з абз. 2 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Тобто, за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, зберігаються пільги та гарантії, передбачені Законом України «Про Національну поліцію».

При цьому, Закон України «Про Національну поліцію» не передбачає надання 50 відсотків знижки по оплаті комунальних послуг, палива та електроенергії.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України «Про Національну поліцію», тому пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

Таким чином, суд вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для видачі позивачу довідки на 50 відсоткову знижку з оплати комунальних послуг, палива та електроенергії як працівнику податкової міліції звільненого зі служби, оскільки вказані пільги не передбачені чинним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію», тому визнавати зобов'язувати відповідача вчинити певні дії щодо видачі такої довідки немає підстав, і в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію".

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 22.08.2016 № 28383/7/99-99-04-02-02-17 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію".

4. Зобов'язати Державну фіскальну службу України та Головне управління ДФС у Львівській області призначити та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" в редакції Закону від 13.02.2015 № 208-VIII, в розмірі 150- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Державної фіскальної служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 3169 (три тисячі сто шістдесят дев'ять) грн 42 коп.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Кедик М.В.

Суддя Гулик А.Г.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови складено 17.01.2017.