Справа № 802/3291/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3291/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

11 січня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Островерха Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду І інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до наказу на проведення перевірки від 20 червня 2014 року № 1804 та направлення від 23 червня 2014 року № 1650/17, виданих Вінницькою ОДПІ, та на підставі постанови від 19 травня 2014 року старшого слідчого СВ Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області про призначення перевірки з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, винесеної в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000033 від 11 березня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України, головним державним ревізором-інспектором відділу Собчук Т.М. проведено перевірку за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 09 липня 2014 року №1856/1701/НОМЕР_1.

Відповідно до висновків зазначеного акту, в ході перевірки встановлено порушення позивачем:

- статей 1, 5 указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", пункту 177.2 статті 177 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за період 2011 року на суму 1468356 грн. 84 коп. , за 2012 рік в сумі 141453 грн. 72 коп., в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року в сумі 1609810 грн. 56 коп.;

- пункту 183.10 статті 183, пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1 статті 200 ПК України ФОП ОСОБА_4 за період з 01 лютого 2011 року по 31 грудня 2012 року занижено податкове зобов'язання на суму, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет сума 1538194 грн. 00 коп., в т.ч.: за 2011 рік на суму 1367841 грн. 00 коп., в т.ч. за лютий 2011 року на суму 186151 грн. 00 коп., за березень 2011 року на суму 233068 грн. 00 коп., за квітень 2011 року на суму 84110 грн. 00 коп., за травень 2011 року на суму 47932 грн. 00 коп., за червень 2011 року на суму 90269 грн. 00 коп., за липень 2011 року на суму 153451 грн. 00 коп., за серпень 2011 року на суму 192445 грн. 00 коп., за вересень 2011 року на суму 163606 грн. 00 коп., за жовтень 2011 року на суму 169826 грн. 00 коп., за листопад 2011 року на суму 17300 грн. 00 коп., за грудень 2011 року на суму 29683 грн. 00 коп., за 2012 рік на суму 170353 грн. 00 коп., в т.ч. за січень 2012 року на суму 43010 грн. 00 коп., за лютий 2012 року на суму 21311 грн. 00 коп., за березень 2012 року на суму 28766 грн. 00 коп., за квітень 2012 року на суму 34016 грн. 00 коп., за травень 2012 року на суму 24987 грн. 00 коп., за червень 2012 року на суму 1000 грн. 00 коп., за липень 2012 року на суму 2440 грн. 00 коп., за серпень 2012 року на суму 10317 грн. 00 коп., за вересень 2012 року на суму 4506 грн. 00 коп.;

- пункту 2 статті 7, частини 8 статті 9, частини 5 статті 11 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI в сумі 104500 грн. 80 коп., в т.ч. за 2011 рік в сумі 58207 грн. 80 коп., за 2012 рік в сумі 46292 грн. 94 коп.

Суть виявлених порушень полягає у тому, що в ході перевірки виявлено порушення підприємцем податкового законодавства в частині перевищення граничного обсягу виручки від реалізації товарів в ІV кварталі 2010 року, тобто більше 500 тисяч гривень.

На підставі виявлених порушень було прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 липня 2014 року №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 2012263 грн. 20 коп., з яких основного платежу - 1609810 грн. 56 коп., штрафних санкцій - 402452 грн. 64 коп.; податкове повідомлення-рішення від 23 липня 2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1233666 грн. 25 коп., з яких основного платежу - 986933 грн. 00 коп., штрафних санкцій - 246733 грн. 25 коп.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 липня 2014 року №Ф зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 104500 грн. 80 коп.; рішення № від 23 липня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 8135 грн. 43 коп.

Не погодившись з такими рішеннями позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд І інстанції відмовляючи у задоволенні адміністративного позову виходив з того, що відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення, діяв в межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції в огляду на наступні обставини.

Указом Президента України №727/98 від 03 липня 1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Указ №727/98) запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, пунктом першим статті 1 якого передбачається надання фізичним особам права перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 000 грн.

У пункті четвертому статті 1 цього Указу встановлено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до статті 5 Указу № 727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

В свою чергу правове регулювання договору комісії у цивільному законодавстві України здійснюється статтями 1011 - 1014 Цивільного кодексу України визначено взаємні права й обов'язки сторін, зазначено наслідки припинення частково виконаного договору, а також врегульовано інші аспекти роботи підприємств за договорами комісії.

За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою або без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами такого договору, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно його ціну. Комітент повинен виплатити комісіонеру плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням викладених обставин справи дає підстави для висновку про те, що до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку - фізичної особи у звітному податковому періоді.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 181.1 статті 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до підпункту 183.10 статті 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку (податку на додану вартість), і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Колегією суддів встановлено, що в перевіряємий період ФОП ОСОБА_4 здійснював підприємницьку діяльність, основним видом якої було надання в оренду офісних машин і устаткування, у тому числі комп'ютерів (КВЕД 77.33); надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у. (КВЕД 82.99); ремонт комп'ютерів і периферійного устаткування (КВЕД 95.11); консультування з питань інформатизації (КВЕД 62.02).

В матеріалах справи наявний договір комісії № 1 від 12 травня 2009 року, укладений між ТОВ "Вінкардсервіс" в особі директора Фаучека А.І. (комітент) із ФОП ОСОБА_4 (комісіонер), у відповідності до умов якого Комісіонер зобов'язується реалізовувати Prepaid продукцію в інтересах Комітента в порядку та на умовах, передбачених Правилами роботи об'єднаної системи моментальних платежів TOB "ОСМП", в перевіряємий період ФОП ОСОБА_4 реалізовував Prepaid продукцію та приймав платежі в порядку та на умовах передбачених зазначеним договором.

Пунктом 2.5 вказаного договору встановлено, що грошові кошти, які надходять до терміналів Комісіонера, являються власністю Комітента за виключенням винагороди, виплаченої Комітентом Комісіонеру за виконання зобов'язань згідно даного Договору.

Пунктом 5 даного договору встановлено, що винагородою Комісіонера являється комісія за користування терміналом, яку сплачує платник при купівлі Prepaid продукції через платіжний термінал (п.5.1). При цьому, розмір комісії за користування терміналом Комісіонер встановлює самостійно та на власний розсуд, керуючись додатком № 3 до даного договору (п. 5.2). Комісіонер перераховує суму коштів за реалізацію Prepaid продукції та Prepaid послуг на розрахунковий рахунок Комітента або вносить до каси Комітента, утримуючи при цьому тільки суму комісійної винагороди за користування терміналом (п. 5.3).

Також в матеріалах справи містяться банківські виписки ( т.2 а.с. 200-250, т. 3 а.с. 1-211) згідно з якими кошти, що поступали в перевіряємий період на рахунки позивача, відкриті у банках "СЕБ Банк" та ПАТ "КБ "Приватбанк", надходили з призначенням платежу - зарахування коштів за прийом платежів та припейд продукції згідно договору комісії, а також банківські виписки (т.2 а.с. 200-250, т. 3 а.с. 1-211), які підтверджують факт, що кошти за реалізовану Prepaid продукцію позивачем перераховувались агенту за договором комісії .

Відповідач не заперечував того, що ФОП ОСОБА_4 реалізовував товар (продукцію) як субагент, а також перераховував отримані кошти TOB "Вінкардсервіс", при цьому податковий орган дійшов висновку, що надходження коштів на розрахунковий рахунок підприємця у ІV кварталі 2010 року є його виручкою, що склала 1009870 грн. 00 коп., а тому з І кварталу 2011 року підприємцю слід було перейти на загальну систему оподаткування.

Згідно матеріалів перевірки валовий дохід (обсяг виручки) ФОП ОСОБА_4 у 2011 році складав 8754859 грн. 52 коп., у 2012 році - 1758033 грн. 50 коп., у 2013 році - 944886 грн. 00 коп.

Колегія суддів вважає висновки відповідача вірними з огляду на те, що положеннями указу № 727/98 не передбачено можливості кваліфікації фактично отриманих платником коштів від реалізації товарів (послуг) як його виручки залежно від виду правочину, на підставі якого отримані такі кошти, та від їх подальшого спрямування.

Стаття 1 Указу №727/98 не допускає поділ отримання підприємцем коштів на дохід та інші кошти, а об'єднує їх назвою "виручка".

А відтак спірні кошти, отримані позивачем за виконання зобов'язань на користь третіх осіб у рамках виконання договору комісії є виручкою ОСОБА_4 у розумінні статті 1 указу № 727/98.

Чинне податкове законодавство, встановлюючи обов'язок особи зареєструватися платником податків на загальних підставах за умови перевищення обсягу оподатковуваних операцій, не містить будь-яких особливостей або застережень залежно від режиму оподаткування, на якому перебуває особа. Невиконання ж такого обов'язку особою у визначений законом строк тягне застосування передбачених законом наслідків.

Така ж позиція щодо застосування норм права при розгляді спорів цієї категорії, висвітлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2014 року (справа №21-501а14), в якій викладено висновок про те, що наявність хоча б однієї з таких підстав, як: загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що перевищує допустимий розмір для платників єдиного податку; здійснення операцій або укладання угод на суму, що перевищує допустимий розмір для підприємців-платників єдиного податку; перевищення обсягу виручки, максимально встановленого для платників єдиного податку; недотримання форми розрахунків, - передбачають перереєстрацію платника єдиного податку платником податків на загальних підставах. Недотримання строків такої перереєстрації тягне встановлену законом відповідальність.

ФОП, що перебуває на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності, отримавши в ході реалізації товару на виконання договорів комісії на власний розрахунковий рахунок суму, яка перевищує дозволений вищезгаданим Указом розмір виручки, а саме 500000 грн., повинен перейти на загальну систему оподаткування.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року (справа № 2а-13201/12/2670) від 22 вересня 2015 року (справа № 2а-8385/12/2670).

Згідно з частиною 1 статті 244-2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вважає помилковими посилання апелянта на висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2013 року, оскільки справа стосувалась отриманням підприємцем коштів під звіт, що у даному випадку відсутнє.

Безпідставними також на думку суду є посилання апелянта на постанови органів досудового розслідування про закриття кримінального провадження та на рішення судів адміністративної юрисдикції, оскільки вони стосуються інших правовідносин.

Враховуючи наведене, суд І інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованого донарахування Вінницькою ОДПІ позивачу спірних сум податкових зобов'язань згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду І інстанції про правомірність прийнятої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09 липня 2014 року № Ф зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та рішення № від 23 липня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

За вказаних вище обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення відповідач діяв в межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством .

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 січня 2017 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.