Справа № 817/1458/16
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач: Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

18 січня 2017 року Справа № 817/1458/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді Мацького Є.М.

суддів: Капустинського М.М.

Шидловського В.Б.,

при секретарі Гунько Л.В.,

за участю представника позивача - Якимчука Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ХХІ" на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ХХІ" до Корецької районної державної адміністрації Рівненської області за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРЕЦЬАГРОТРЕЙД" про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ХХІ" звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Корецької районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27340319 від 22.12.2015 року.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року провадження у справі №817/1458/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ХХІ" до Корецької районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення - закрито.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ХХІ" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження її розгляду

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги мають вирішуватися судом за правилами господарського судочинства, а не адміністративного, оскільки випливають із земельних відносин приватноправового характеру, розгляд яких належить до юрисдикції господарських судів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною 2 статті 4 КАС України закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, суд правильно вказав, що розгляду в порядку адміністративного судочинства підлягає публічно-правовий спір за участю суб'єкта владних повноважень, який в межах спірних правовідносин діє на виконання своїх владних управлінських функцій та/або делегованих повноважень.

Судом встановлено, що 23.12.2011 між ОСОБА_4 та ТОВ "АГРО ХХІ" було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 1,74га, що розташована на території Самострілівської сільської ради Корецького району Рівненської області, строком на 5 років, який зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Корецькому районі, про що 31.07.2012 у Державному реєстрі земель вчинено запис за №03455 (а.а.с.6-7).

29.08.2016 позивачу стало відомо про те, що на підставі рішення від 22.12.2015 №27340319 про державну реєстрацію іншого речового права, реєстраційним органом проведено державну реєстрацію права оренди такої земельної ділянки за ТОВ "КОРЕЦЬАГРОТРЕЙД" (а.с.5).

Матеріали справи свідчать, що вищевказаний договір оренди землі є чинними на даний час, ніким не оскаржені та не визнані у судовому порядку недійсними.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки заявлені у позові вимоги спрямовані на захист порушеного права суб'єкта господарської діяльності у сфері земельних правовідносин та стосуються оспорення правомірності набуття юридичною особою іншого речового права на земельні ділянки, відтак, породжують спір про право між суб'єктами господарської діяльності.

Так, ч. 1 у ст. 152 Земельного кодексу України визначає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

При цьому, частина 2 вказаної статті передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Спосіб захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки передбачений ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України та здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідачем фактично прийнято рішення, які стосуються державної реєстрації переходу права оренди землі від одної юридичної особи до іншої, а тому предметом даного позову є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, що не може бути розглянуто за правилами КАС України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний спір повинен вирішуватися судом за правилами господарського судочинства, а не адміністративного, оскільки випливає із земельних відносин приватноправового характеру, розгляд яких належить до юрисдикції господарських судів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 року по справі №826/4858/15, яка в силу ч. 2 ст. 161, ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судом.

Суд першої інстанції, з врахуванням принципу верховенства права, правомірно застосував положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п. п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у даній адміністративній справі.

Ухвала суду відповідає матеріалам справи та нормам чинного законодавства, а тому її слід залишити без змін. Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеним вище.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205-206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ХХІ" залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: М.М. Капустинський

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "18" січня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ХХІ" вул.Заводська,1,с.Бабин,Гощанський район, Рівненська область,35431

3 представник позивача Лукянчук С.М., АДРЕСА_1

4- відповідачу/відповідачам: Корецька районна державна адміністрація Рівненської області пл.Центральна, 1,м.Корець,Рівненська область,34700

5 Товариство з обмеженою відповідальністю "КОРЕЦЬАГРОТРЕЙД" вул.Гетьмана Мазепи, буд.24А, кв.25,м.Здолбунів,Рівненська область,35705