Справа № 805/5005/15-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 р. Справа № 805/5005/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алябєва І.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Управління) у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління щодо ненадання інформації за заявою від 06 жовтня 2015 року;

- зобовязати Управління надати інформацію за заявою ОСОБА_1 від 06 жовтня 2015 року про розрахунок сум виплаченої середньої заробітної плати за період з 17 серпня 2015 року по теперішній час з розшифровкою за видами виплат та відрахувань;

- стягнути з Управління на його користь суму моральної шкоди у розмірі 1,00 гривень.

07 грудня 2015 року ухвалою суду (суддя Козаченко А.В.) відкрито провадження у справі.

Постановою суду від 23 грудня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

За наслідками касаційного провадження ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2016 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року скасовані, справа направлена на новий розгляд. Підставами для направлення справи на новий розгляд є те, що судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою та не витребувані докази надіслання позивачу відповіді на його заяву.

Ухвалою суду від 28 листопада 2016 року адміністративну справу прийнято до провадження (суддя Алябєв І.Г.).

В обргунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06 жовтня 2015 року на підставі положень КЗпП України, Закону України Про інформацію, Закону України Про звернення громадян направив до відповідача заяву від 06 жовтня 2015 року про надання певної інформації. Позивач зазначає, що на час подання позову запитувана інформація до нього не надійшла та ним не отримувалася.

Також позивач зазначає, що ненадання Управлінням своєчасної відповіді на заяву від 06 жовтня 2015 року спричинило йому моральну шкоду, яку позивач оцінює в 1 гривню.

На підставі викладеного позивач просив визнати протиправною бездіяльність Управління та зобовязати надати інформацію за його заявою від 06 жовтня 2015 року, стягнути моральну шкоду.

Позивач до судового засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надавав заяву та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача через канцелярію суду надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову та клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

06 жовтня 2015 року позивачем направлено на адресу відповідача заяву про надання інформації, яка зареєстрована в установі відповідача 19 жовтня 2015 року за вхідним № М-181.

Як вбачається з Журналу обліку виданих довідок, 18 листопада 2015 року за вих. № 04.2-14/965 позивачу було надано відповідь на його звернення за вих. № М-1812 «Журналу реєстрації вихідної кореспонденції».

Також, відповідно до «Журналу реєстрації вихідної кореспонденції» 25 листопада 2015 року позивачу повторно направлена інформація щодо розяснення нарахування середньої заробітної плати, що підтверджено матеріалами справи (вих.. № 04.2-14/965).

З приводу спірних відносин суд зазначає наступне.

Згідно преамбули Закону України Про звернення громадян від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР, цей закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно частини шостої статті 5 Закону України Про звернення громадян, письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства.

Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку (електронне звернення).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України Про звернення громадян , звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно частини першої статті 14 Закону України Про звернення громадян, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Частиною першою статті 15 Про звернення громадян передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як вбачається зі змісту частини першої статті 20 Закону України Про звернення громадян, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно наведеного суд звертає увагу, що право визначати потребу додаткової підготовки та вивчання звернення громадянина, та відповідно встановлювати строк розгляду звернення належить установі, яка надає відповідь, а не громадянину, як помилково вважає позивач.

Таким чином суд зазначає, що направлене поштою звернення позивача було зареєстровано в Управлінні 19 жовтня 2015 року за вхідним № М-181.

18 листопада 2015 року за вих. № 04.2-14/965 позивачу було надано відповідь на його звернення, тобто відповідь на звернення позивача була надана у місячний термін.

Дані обставини підтверджені матеріалами справи, зокрема, журналом реєстрації вихідної кореспонденції.

Таким чином суд вважає, що відповідачем було дотримано норми Закону України Про звернення громадян в контексті даного спору.

Отже, у відповідності до вказаних вище положень законодавства, суд зазначає, що відповідач виконав свій обовязок щодо надання відповіді на звернення позивача, а, отже, суд вважає, що відповідачем не порушені положення Закону України Про звернення громадян .

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України "Про звернення громадян" не визначено засобів зв'язку, за допомогою яких здійснюється повідомлення заявників про результати розгляду звернень.

Натомість, відповідно до пункту 35.1 Інструкції з діловодства у Міністерстві юстиції України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 2 липня 2012 року № 973/5, вихідна кореспонденція, у тому числі створена за допомогою ПК, обробляється й відправляється централізовано в день її одержання від структурних підрозділів або на наступний робочий день.

Не допускається відправлення або передача кореспонденції без обліку у відповідних журналах вихідної кореспонденції. Опрацювання документів для відправлення поштовим зв'язком здійснюється відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку.

Так, відповідно до пункту 11 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (далі - Правила №270), поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

При цьому, у відповідності до пункту 2 цих Правил, просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється оператором поштового зв'язку адресату на поштову адресу або видається в об'єкті поштового зв'язку без вручення розписки.

З аналізу наведених вище норм вбачається належним доказом виконання відповідачем вимог пункту 6 частини першої статті 19 Закону України "Про звернення громадян" є журнал реєстрації вихідної кореспонденції та реєстр на відправку простої кореспонденції.

Судом досліджений Журнал вихідної кореспонденції (09-63), відповідно до якого за п/н № 70, 18 листопада 2015 року на адресу позивача направлена інформація щодо заробітної плати за номером М 1812 (04.2.14/965). Також, 25 листопада 2015 року на адресу позивача повторно спрямована інформація щодо розяснення нарахування середньої заробітної плати за вих. № 04.2-14/965, зареєстровано у журналі реєстрації вихідної кореспонденції за п/н № 6.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин, суд вважає, що відповідачем доведений факт правомірності своїх дій, у звязку з чим позовні вимоги позивача в частині визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що так як позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похидними від вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, то вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до вказаного вище суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 167 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Аляб'єв І.Г.