Справа № 822/2559/16
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2559/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року 16:47м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:представників сторін та третьої особи
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Плаза К" до Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області про скасування постанови, -

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови згідно ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Плаза К" (далі по тексту ПП "Плаза К", позивач) звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2016 ВП №53017041.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною та передчасною, оскільки винесена на підставі виконавчого документа - постанови Управління ДАБІ у Хмельницькій області №63/1022-2/2866-16 від 16.09.2016, яка оформлена з порушенням вимог встановлених статтями 4 та 15 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, неможливо ідентифікувати стягувача. Вважає, що за вказаних обставин відповідач був зобов'язаний повернути виконавчий документ без виконання.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що оскаржувана постанова винесена згідно вимог законодавства.

Представник третьої особи, залученої до участі у справі ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.12.2016, у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №63/1022-2/2866-16 винесена відповідно до вимог законодавства з урахуванням її затвердженої форми.

Заслухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з підстав наведених нижче.

Суд встановив, що 16.09.2016 головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Управління ДАБІ у Хмельницькій області ОСОБА_3 винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №63/1022-2/2866-16. Згідно зазначеної постанови, ПП "Плаза К" визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.8 ч.3 ст.2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф у сумі 65250 грн.

16.09.2016 Управління ДАБІ у Хмельницькій області направило на адресу відповідача постанову №63/1022-2/2866-16 від 16.09.2016.

01.12.2016 державним виконавцем Чайковським О.В. Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53017041 щодо примусового виконання постанови №63/1022-2/2866-16 від 16.09.2016.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 ч.1 ст.3 Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб'єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності встановлена Законом України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" від 14.10.1994 №208/94-ВР (ділі - Закон №208/94-ВР).

Частиною 2 ст.4 Закон №208/94-ВР визначено, що постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами, визначеними у частині другій статті 3 цього Закону, є виконавчими документами і підлягають виконанню в установленому законом порядку.

Таким чином, постанова Управління ДАБІ у Хмельницькій області №63/1022-2/2866-16 від 16.09.2016 є виконавчим документом.

У свою чергу, ст.4 Закону встановлює вимоги до виконавчого документа.

Згідно ч.1 ст.4 Закону, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

В оскаржуваній постанові стягувачем зазначена держава. Не містить найменування стягувача, його місцезнаходження і резолютивна частина постанови Управління ДАБІ у Хмельницькій області №63/1022-2/2866-16 від 16.09.2016.

Разом з тим, суд враховує, що форма постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України "Про затвердження форм актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю" від 15.05.2012 №240. При цьому, суд критично оцінює посилання третьої особи на те, що затверджена форма постанови не зобов'язує зазначати найменування стягувача, його місцезнаходження у резолютивній частині постанови.

Проаналізувавши зміст постанови Управління ДАБІ у Хмельницькій області №63/1022-2/2866-16 від 16.09.2016, суд прийшов до висновку про те, що остання не містить всіх необхідних реквізитів та не відповідає вимогам ч.1 ст.4 Закону.

Відповідно до п.1, 6 ч.4 ст.4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Таким чином, постанова №63/1022-2/2866-16 від 16.09.2016 мала бути повернута Управлінню ДАБІ у Хмельницькій області без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня її пред'явлення.

Разом з тим, суд не заперечує можливість звернення постанови №63/1022-2/2866-16 від 16.09.2016 до примусового виконання у разі приведення її у відповідність до вимог чинного законодавства.

На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2016 ВП №53017041.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy").

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Lelas v. Croatia").

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що винесення оскаржуваної постанови здійснено з порушенням основного принципу втручання держави у цей процес - принципу законності, що свідчить про недотримання при цьому гарантій для позивача, передбачених ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховує, що відповідачем не доведена, а позивачем спростована, правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2016 ВП №53017041.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 13 січня 2017 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1