Справа № 2а-466/10/2570
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2010-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-466/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2010 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Гром Л.М.

при секретарі Тищенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Прилуцької обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В :

04.02.2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Прилуцької обєднаної державної податкової інспекції Чернігівської області про скасування податкового повідомлення рішення № /0/2072 від 23.11.2009 року. Свої вимоги обґрунтовує наступним: позивач здійснював свою господарську діяльність, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Працівником Прилуцької ОДПІ 11.11.2009 року було проведено перевірку, в результаті якої було складено акт перевірки № 1388/17-411. Перевіркою встановлено порушення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про податок з громадян». Прилуцькою ОДПІ 23.11.2009 року було винесено податкове повідомлення рішення № /0/2072 від 23.11.2009 року, яким визначено податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності в сумі 775,88 грн. Податкова зазначила, що позивач перевищив граничний обсяг виручки з надання посередницьких послуг протягом третього кварталу 2009 року, чим порушив ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», а саме на 107124,94 грн. Загальна вартість наданих позивачем послуг по договорах міжнародних перевезень становить 607054,29 грн., з яких 456675,61 грн. вартість послуг перевізників, 150378,68 грн. комісійна винагорода комісіонера. Позивач зазначив, що кошти від замовників надходять на його рахунок, основна частина яких, адресується перевізнику, інша частина від цієї суми є його доходом від надання послуг, що в 2009 році становило 150378,68 грн. Також позивач, маючи намір припинити підприємницьку діяльність, звернувся з заявою до Прилуцької ОДПІ про припинення платника податків від 02.09.2009 року, що стало предметом перевірки податкової інспекції. На даний час він не отримав рішення інспекції щодо припинення своєї діяльності, оскільки відповідач вважає він зобовязаний сплатити нарахований податок, але такі дії відповідача суперечать вимогам законодавства.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні зазначили, що позивач є платником єдиного податку сплачує єдиний податок у фіксованому розмірі, який встановлюється місцевими радами за місцем державної реєстрації цього платника залежно від виду діяльності в межах від 20 200 грн. на місяць і розмір єдиного податку не залежить від результатів підприємницької діяльності (доходу чи збитків) при умові, що обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не перевищує 500000 грн. на рік. Як зазначили представники відповідача, донарахування податкових зобов'язань здійснено правомірно, оскільки відповідно до ст. 1 Указу № 727/98 під терміном «виручка» слід розуміти всю суму коштів, яка надійшла на розрахунковий рахунок платника податків від продажу товарів (робіт, послуг) незалежно від форми розрахунку чи особливостей правочину. Суб'єктом господарювання за оподатковуваний період перевищено встановлений обсяг виручки, тому оподаткування його доходів має здійснюватися за загальними правилами оподаткування. В ході перевірки позивача встановлено, що з початку 2009 року на розрахунковий рахунок у «Райффайзен банк «Аваль» м. Київ позивач отримав 607124,94 грн., тобто перевищив граничний розмір обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) відповідно до п. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва». Таким чином, сума перевищення 500000 грн. є доходом від підприємницької діяльності позивача і в 2009 році становить 107124,94 грн. Починаючи з 07.08.2009 року платник зазнав матеріальних витрат на оплату транспортних послуг перевізникам на суму 101952,43 грн. обсяги чистого доходу становлять 5172,51 грн. В акті перевірки зазначено, що до валових витрат позивача віднесено витрати на оплату послуг підприємцям та підприємствам контрагентам, які здійснювали транспортні перевезення. Декларацію про доходи позивач до Прилуцької ОДПІ на суму перевищення не подавав, податок з доходів фізичних осіб від суми перевищення не був нарахований та до бюджету не сплачений.

Представники відповідача в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ч.3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 15 лютого поточного року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 22.02.2010 р. року, про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч.4 ст. 167 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на слідуючих підставах.

Судом встановлено, що 21.11.2007 року позивач був зареєстрований у виконавчому комітеті Прилуцької міської ради як фізична особа підприємець ОСОБА_1 отримав свідоцтво про державну реєстрацію № 0003632 та став на податковий облік в Прилуцькій ОДПІ Чернігівської області. Основний вид господарської діяльності за КВЕД є 63.40.0 «Діяльність транспортних агентств».

Здійснював господарську діяльність перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Позивач 02.09.2009 року звернувся до Прилуцької ОДПІ з заявою про припинення платника податків.

11.11.2009 року працівником Прилуцької ОДПІ ОСОБА_2 проведена позапланова виїзна документальна перевірка фінансово господарської діяльності з питань дотримання субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 вимог податкового законодавства за період з 22.11.2007 року по 03.09.2009 року відповідно до затвердженого плану перевірки. Перевірку проведено з відома та у присутності ОСОБА_1. За наслідками якої було складено акт № 1388/17 - 207/НОМЕР_1. Перевіркою встановлено порушення ст. 13 Декрету Кабінету міністрів України від 26.12.1992, № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян". Перевіркою виписок банку по розрахунковому рахунку у «Райффайзен банк «Аваль» м. Київ, встановлено, що позивач з початку 2009 року отримав 607124,94 грн., тобто перевищив граничний розмір обсягу виручки від реалізації продукції ( товарів, робіт, послуг) відповідно до п. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва». Спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва, як фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Згідно з цим відповідач вважає, що позивач з наступного четвертого кварталу 2009 року повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності і зареєструватись як платник податку на додану вартість, однак цього не зробив.

23.11.2009 року Прилуцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення рішення № /0/2072, яким визначено податкове зобовязання по податку з фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності в сумі 775,88 грн. Крім того, податкове повідомлення рішення Прилуцької ОДПІ від 23.11.2009 року № /0/2072 було оскаржене до відповідача в адміністративному порядку. За результатами розгляду скарги дане податкове повідомлення рішення залишено без змін та на підставі рішення Прилуцької ОДПІ від 02.02.2010 року № 643/10/25-010 про результати первинної скарги прийнято податкове повідомлення рішення від 02.02.2010 року № /1/171.

Позивачу надсилався корінець податкового повідомлення рішення № /1/171 від 02.02.2010 на суму 775,88 грн., але позивачем воно не було отримано.

Відповідно до матеріалів справи, в 2009 році позивач займався таким видом діяльності як «Діяльність транспортних агентств», що здійснюється на підставі договорів комісії міжнародного перевезення вантажів, укладених із перевізниками. Обовязком згідно договорів, було пошук клієнтів, що мають намір здійснити перевезення вантажу. Відповідно до умов цих договорів позивач за дорученням перевізників вчиняв від свого імені угоди по міжнародному перевезенню вантажів для третьої сторони. Оскільки перевезення вантажу відбувалося за посередництва позивача, то суму, яку виплачує замовник перевезення за отримані послуги по перевезенню вантажів, спочатку перераховується на розрахунковий рахунок позивача з подальшим перерахуванням на розрахунковий рахунок перевізника, за виняткової вирахуваної комісійної винагороди.

Між позивачем і комітентами укладались договори, які передбачали прийняття позивачем зобов'язання за дорученням в інтересах та за рахунок комітентів укладати від свого імені з третіми особами договори перевезення.

На виконання прийнятих на себе зобов'язань по договору комісії, позивачем укладено договори доручення з іншими перевізниками, які надавали транспортні послуги по перевезенню вантажів. Таким чином, правовідносини з перевезення вантажу виникали між перевізниками, та замовниками в інтересах яких і діяв позивач.

За рахунок коштів, отриманих від замовників, позивач провів оплату послуг перевізників, сплативши їм кошти в сумі 456675,61 грн.

У 2009 році між позивачем та авто перевізниками було укладено 35 договорів комісії по міжнародним перевезенням вантажів: № 01/П, № 02/П, № 03/П, № 04/П, № 05/П, № 07.1/П, № 07.2/П, № 08/П, З № 01, № 10/П, № 11/П, 12/П, № 13/П, № 14/П, З № 02, № 16/П, № 17/П, З № 03, № 19/П, № 20/П, № 21/П, № 22/П, 23/П, 24/П, 25/П, № 26/П, № 28/П, № 30/П, № 31/П, № 33/П, № 34/П, № 35/П, № 36/П, № 37/П, № 38/П, загальна вартість послуг перевізників по цим договором складає 456675,61 грн.

У 2009 році між позивачем та замовниками послуг по міжнародному перевезенню їх вантажів було укладено 34 договори: № 01/К, № 02/К, № 03/К, № 04/К, № 05/К, № 07/К, № 08/К, № 09/К, № 10/К, № 11/К, № 12/К, № 13/К, № 14/К, № 15/К, № 16/К, № 17/К, № 18/К, № 19/К, № 20/К, № 21/К, № 22/К, 3 № 87, № 24/К, № 25/К, № 26/К, № 28/К, № 30/К, № 31/К, № 33/К, № 34/К, № 35/К, № 36/К, 3 № 01, № 38/К, загальна вартість яких становить 607054,29 грн., з яких 150378,68 грн. комісійна винагорода комісіонера.

Згідно до абзацу 5 ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998, № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до вищезазначених договорів, між комітентами та комісіонером (позивачем) зазначається, що останній зобовязується за дорученням комітента здійснити перевезення. В актах зазначена винагорода комісіонера. Конкретна сума винагороди визначається окремо в кожному акті про виконання доручення відповідно до договору.

Позивач реалізовував свої послуги третім особам як комісіонер, за що отримував винагороду. Проте думка відповідача є така, що виручкою є вся сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок за здійснення роботи комісіонером, що включає в себе і суму комісійної винагороди.

При здійсненні підприємницької діяльності за договором комісії слід дотримуватись положень законодавчих та нормативно правових актів, зокрема Цивільного кодексу України.

Ст. 1011 Цивільного кодексу України визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

За ст. 1018, 1022 Цивільного кодексу України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

В ст. 3 Закону України "Про систему оподаткування" зазначається про рівність, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб, включаючи нерезидентів) при визначенні обов'язків щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до Закону України від 28.12.1994, № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств» не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

З огляду на викладене судом встановлено, що отримані на рахунок позивача кошти від реалізації послуг на виконання договорів комісії, які в подальшому позивач перераховував комітенту, не належали йому і не були його виручкою. Виручкою комісіонера субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи за Указом Президента № 746/99 є сума комісійної винагороди.

Представники позивача зазначили, що згідно ч. 5 Указу Президента України, від 03.07.1998, № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Матеріалами справи підтверджено обсяг виручки позивача, визначеної виходячи з розміру його винагороди за надання комісійних послуг, тобто коштів, що дійсно належать позивачу і являються його виручкою від реалізації наданих ним послуг за договорами комісії. За період, охоплений перевіркою, обсяг виручки не перевищував 500000 грн. за рік, тому позивачем не допущено порушень ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», що зумовлювало б його обовязок перейти на загальну систему оподаткування. Позивач із заявою від 02.09.2009 року звернувся до Прилуцької ОДПІ про припинення платника податку до кінця звітного кварталу і вимога відповідача щодо недотримання позивачем межі в 500000 грн. за серпень 2009 року та сплати 775,88 грн. не відповідає закону.

Відповідно до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Представниками відповідача не надано суду доказів в обґрунтування правильності застосування до позивача податкового зобовязання.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 41, 70, 71, 104, 122 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення рішення Прилуцької обєднаної державної податкової інспекції Чернігівської області № /0/2072 від 23 листопада 2009 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі, особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду в повному обсязі виготовлена 22 лютого 2010 року.

Суддя Гром Л.М.