Справа № 825/2122/16
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2017 року Чернігів Справа № 825/2122/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., суддів Поліщук Л.О., Кашпур О.В., за участі секретаря Мхитаряна В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу
за позовом ОСОБА_1

до 1. Міністерства соціальної політики України

2. Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС

треті особи 1. Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації

2. Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

за участю
представників сторін:
від третіх осіб 1. Мазій Л.В. довіреність від 30.12.2016 № 10-17/12969,

2.Чемерис Г.М. довіреність від 10.01.2017 № 01/67, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до 1. Міністерства соціальної політики України, 2. Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, треті особи 1. Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, 2. Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України про відмову у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, викладене у протоколі засідання Комісії від 30 вересня 2016 року № 101;

- зобов`язати Міністерство соціальної політики України повторно розглянути справу ОСОБА_1 щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з урахуванням постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі № 825/2659/15-а та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року у справі № 825/1176/16, та визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 2.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у нього наявне право на визначення статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 2. Це право також підтверджене і рішеннями судів. Натомість, Комісія всіляко уникає прийняття рішення про визначення позивачу такого статусу.

Позивач наголошує, що незважаючи на його численні звернення в суд за захистом своїх прав, до цього часу він не може в Україні ефективними засобами юридичного захисту захистити їх від протиправної поведінки з боку компетентного державного органу. Тобто, Комісією щодо нього не виконується положення ст.ст. 1, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу цієї Конвенції. Тому, з урахуванням систематичних порушень його прав на визначення заявленого статусу та прийняття протиправних щодо нього рішень Комісією, ефективним засобом захисту прав судом з цього приводу може бути, в тому числі зобов`язання Комісії визначити йому статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 2.

При цьому вважає, що відступ судом від принципу невтручання у дискреційні функції органу влади буде достатньо обґрунтованим і розумним із обсягом його порушених прав як людини і громадянина.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Представники відповідачів також до суду не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали через канцелярію суду заяву, в якій просили розглянути справу без їхньої участі. Міністерство соціальної політики України проти задоволення позову заперечило та просило у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представники третіх осіб проти задоволення позову заперечили та наголосили, що документи, які б підтверджували участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безпосередньо у зоні відчуження, як передбачено чинним законодавством, позивачем не було надано, тому враховуючи норми п. 12 Порядку й Розпорядження, Департаментом соціального захисту населення облдержадміністрації було направлено документи на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України. Вказаною Комісією прийнято рішення на підставі представлених документів відмовити у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 , оскільки не підтверджено факт виконання робіт в зоні відчуження. Враховуючи наведе просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи ч. 1 ст. 41 КАС України, суд вважає за можливе розглянути спір по суті на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.09.2015 у справі № 825/2659/15-а Чернігівським окружним адміністративним судом було винесено постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення від 25 червня 2015 року комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України про відмову у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. В іншій частині позову відмовлено.

Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року по справі №825/1176/16, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року скасовано та прийнято нову. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС про визнання протиправним та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України від 28 квітня 2016 року, викладене у протоколі №97, про відмову у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зобов`язано Міністерство соціальної політики України повторно розглянути питання щодо визначення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 15-17).

Поряд з цим, в кінці жовтня 2016 року на адресу позивача надійшов лист з Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації від 26 жовтня 2016 року за № 08/9604 (а.с.7) разом із засвідченою копією витягу з протоколу № 101 засідання Комісії від 30 вересня 2016 року (а.с.8). Як вбачається зі змісту цього листа та доданого до нього протоколу, Комісія вкотре розглянула справу ОСОБА_1 щодо визначення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року № 825/1176/16 скасувала своє попереднє рішення від 28 квітня 2016 року № 97 в частині відмови у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, але знову прийняла рішення про відмову у визначенні позивачу вказаного статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З таких підстав, вважаючи, що останнє рішення Комісії, викладене у протоколі № 101 вії 30 вересня 2016 року, є протиправним та незаконним, позивач звернувся вкотре за захистом своїх прав.

Дослідивши фактичні підстави прийняття спірного рішення та обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити, що в силу преамбули Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Статтею 14 Закону № 796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів (п. 3).

Згідно п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі - Порядок № 51) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавств.

У відповідності до п. 10 Порядку посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;

в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Вказаний перелік є вичерпним.

Пунктом 2 ч.1 ст. 14 Закону № 796 передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Відповідно до п. 12 цього Порядку, спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінпраці, до складу якої, крім спеціалістів зазначеного Міністерства включаються спеціалісти МОЗ, МНС, Мінюсту, Міноборони, Держкомгідромету та Київської облдержадміністрації за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно п. 4.2 Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17 травня 2006 року № 187, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2006 року за № 626/12500 (далі-Положення) Комісія зобов`язана при визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС керуватися критеріями, визначеними Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (із змінами).

Згідно приписів п. 5.1 Положення Комісія є колегіальним органом і її рішення є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями.

Під час перевірки надісланих документів відповідачем було встановлено, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у період з 17 липня 1987 року по 24 вересня 1987 року у складі військової частини НОМЕР_2 , яка дислокувалася за межами зони відчуження. У довідках Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 12 липня 2013 року № 25938 та від 09 серпня 2013 року № 25938 не відображено дні виїздів в зону відчуження.

Разом з тим, з досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що відповідач при прийнятті спірного рішення не врахував того, що обставини щодо участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС встановлені судовими рішеннями по справі №825/2659/15-а та по справі №825/1176/16, які набрали законної сили та, як встановлено вище, мають для даної справи преюдиційне значення.

З тексту постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року по справі №825/2659/15-а та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року № 825/1176/16 вбачається, що ОСОБА_1 виконував роботи саме в зоні відчуження у період з 19 липня 1987 року по 24 вересня 1987 року у складі військової частини НОМЕР_2 , оскільки згідно наказу від 19 липня 1987 року № 196, саме цього числа (19 липня 1987 року) слід вважати вибуття позивачем у район ЧАЕС та згідно наказу від 24 вересня 1987 року № 263 датою вибуття позивача з району ЧАЕС є 24 вересня 1987 року, що спростовує твердження комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України щодо не відображення днів виїздів в зону відчуження ОСОБА_1 .

Крім того, як було встановлено судом під час розгляду справи №825/2659/15-а згідно документами наданими Дубовицькою сільською радою Кролевецького району Сумської області підтверджується оплата праці позивачу у підвищеному розмірі у період виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році.

Наведені обставини, в силу положень ч. 1 ст. 72 КАС України мають для даної справи преюдиційне значення.

Згідно з ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку, що в частині визнання протиправним та скасування рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України про відмову у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, викладене у протоколі засідання Комісії від 30 вересня 2016 року № 101, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки таке рішення суб`єкта владних повноважень знаходиться поза межами правового поля та підлягає скасуванню.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що у зв`язку з неодноразовим ігноруванням відповідачами встановлених судовими рішеннями, що набрали законної сили, обставин щодо участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та повторним прийняттям протиправного рішення Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України про відмову у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, викладене у протоколі засідання Комісії від 30 вересня 2016 року № 101, остання позбавила права позивача на отримання пенсій та державних пільг, які повинні бути надані йому відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому, серед іншого, неспроможність позивача протягом тривалого періоду домогтися отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, становить порушення його права на мирне володіння своїм майном передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини").

Суд зауважує, що принцип захисту легітимних очікувань належить до принципів, що розвивалися судовою практикою Європейського суду з метою контролю за здійсненням влади так, щоб не допустити свавілля та зловживань, з метою захисту від можливих порушень з боку публічної адміністрації, в першу чергу, при реалізації державними органами та посадовими особами дискреційних повноважень.

Суд враховує, що стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди мають проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питання правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі «Дружстевнізаложнапріа та інші проти Чеської Республіки» (CASE OF DRUЋSTEVNН ZБLOЋNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телеквіжнлтд. проти Кіпру» (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п.п 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телеквіжнлтд. проти Кіпру» (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 8 березня 1994 року у справі «ISKCON та 8 інших проти Об`єднаного Королівства» (ISKCON and 8 OthersagainsttheUnitedKingdom); п. 47-56 рішенні від 2 грудня 2010 року в справі «Путтер проти Болгарі» (CASE OF PUTTER v. BULGARIA).

З таких підстав, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи, на те, що відповідачі при реалізації дискреційних повноважень неодноразово умисно виходили за межі наданих їм повноважень та допускали порушення прав ОСОБА_1 в частині визначення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС незважаючи на обставини викладені у постанові Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі № 825/2659/15-а та постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року у справі № 825/1176/16, а також зважаючи на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає у відновлення становища особи, яке існувало до порушення, суд вважає, що вимоги позивача про зобов`язання Міністерства соціальної політики України повторно розглянути справу ОСОБА_1 щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з урахуванням постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі № 825/2659/15-а та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року у справі № 825/1176/16, та визначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 2, також підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 19 Конституції України та частину 1 статті 11, статей 71, 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнав, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України про відмову у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, викладене у протоколі засідання Комісії від 30 вересня 2016 року № 101 .

Зобов`язати Міністерство соціальної політики України повторно розглянути справу ОСОБА_1 щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з урахуванням постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі № 825/2659/15-а та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року у справі № 825/1176/16, та визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 2.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 1102,40 грн. (одну тисячу сто дві гривні 40 коп.) судового збору сплаченого квитанцією від 08.12.2016 № 52 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства соціальної політики України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Ю.О. Скалозуб

Судді: Л.О. Поліщук

О.В. Кашпур