Справа № 176/2636/16-а
Суддя: Крамар О. М.
Дата ухвалення: 2017-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №176/2636/16-а
провадження №2-а/176/12/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2017 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Крамар О.М.,

з участю секретаря Кіняк Т.Ю.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Рубцової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовті Води адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до П'ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, 24.11.2016 року, звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати дії П'ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови йому у здійсненні перерахунку пенсії протиправними, зобов'язати П'ятихатське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити перерахунок призначеної пенсії з 01.01.2016 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до Постанови КМУ №505 від 31.05.2012 року, №763 від 30.09.2015 року та №1013 від 09.12.2015 року згідно з вимогами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 05.07.2016 року за №18-203вих.16, в розмірі 90 відсотків місячного заробітку без обмежень граничного розміру пенсії та здійснювати відповідні виплати, а також виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки Прокуратури Дніпропетровської області від 05.07.2016 року з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Позивач зазначає, що право на призначення пенсії як працівнику прокуратури він отримав до прийняття вищевказаного Закону, тому перерахунок пенсії має здійснюватися виходячи з норм законодавства, що були чинними на час призначення пенсії у 2007 році.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року за № 213-VIII, у якому зазначено, що «у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», що і стало неправомірним обґрунтуванням відмови мені у перерахуванні пенсії.

Пенсійним Фондом не взято до уваги, що виходячи з принципу незворотності дій законів у часі, п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» розповсюджується у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а саме призначенні пенсії при виході на пенсію і не діє у разі перерахунку вже призначених пенсій.

Вважає, що відмова П'ятихатського Об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області у задоволенні його вимог про перерахунок пенсії і виплати її у розмірі 90 % від середнього заробітку є незаконною, та такою, що має неправильне трактування Закону про його дію у часі.

Позивач посилається на ст.ст.22,58,64 Конституції України, на рішення Конституційного Суду України від 9.02.1999 року за № 1-рп/99, рішення від 22.05.2005 року №10-рп/2008.

Крім того, позивач посилається на судову практику судових інстанцій під час розгляду даної категорії справ, де суди судовими рішеннями встановлювали порушення прав осіб, яким органами Пенсійного фонду України було відмовлено в перерахунку пенсії.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, за обставин викладених в запереченнях та доповненнях до заперечень проти позову ОСОБА_1 Зокрема, відповідач в запереченнях та доповненнях до них посилається на те, що згідно із Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII "Про внесення та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" частину 18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" щодо перерахунку пенсій викладено у новій редакції, а саме: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України", тому відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії. Пунктом 5 Розділу ІІІ "Прикінцевих положень" Закону № 213, згідно якого з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом "Про прокуратуру" та інших спеціальних Законів, раніше призначені пенсії не перераховуються. Твердження позивача щодо скасування норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії та щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", " Про статус народного депутата", "Про національний банк України" та ін., як то було зазначено в частині 5 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону в разі неприйняття є хибним. Адже в цій частині Прикінцевих положень, мова йде лише про призначення пенсій, а даному випадку, відповідно до особистої заяви позивача, питання йде про здійснення перерахунку пенсії. Вказані норми законодавства, виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, зазначені положення пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213 стосується порядку призначення пенсій прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Таким чином, з 01.06.2015 року норми Закону України "Про прокуратуру" в тому числі ті, що регулюють порядок здійснення перерахунку пенсії прокурорам, скасовано на підставі Закону України № 213, у зв'язку з чим підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2016 року відсутні, а тому вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 з 11.02.2002 року призначено пенсію за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, виходячи із розміру 90% заробітної плати, враховуючи стаж роботи в прокуратурі більше 20 років. Судом оглянуто пенсійну справу позивача ОСОБА_1

01.12.2015 року підвищено заробітну плату працівникам прокуратури Дніпропетровської області. Згідно довідки прокуратури Дніпропетровської області від 05.07.2016 року №18-203вих16 з 01.12.2015 року заробітна плата підвищена і складає 10706 грн. 90 коп.

14.07.2016 року позивач звернувся до П'ятихатського Об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі вище вказаної довідки прокуратури Дніпропетровської області №18-203вих16 від 05.07.2016 року.

Листом № 4428/04/14 від 05.08.2016 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для перерахунку його пенсії, посилаючись на те, що з 01.01.2015 року відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» 28.12.2014 року №76-VIIІ п.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», яким встановлено право на перерахунок раніше призначених пенсій у працівників прокуратури, викладено в новій редакції, а саме: умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд не погоджується з доводами позивача про протиправність оскаржуваних дій відповідача, вважає за необхідне зазначити наступне.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії регулюються, в тому числі, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, питання перерахунку пенсії орган Пенсійного фонду зобов'язаний вирішувати на підставі правових норм, що діють на час звернення пенсіонера до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 року в редакції, що діяла до 01.01.2015 року, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Частиною 18 цієї ж статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII встановлено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» 28.12.2014 року №76-VIII, який набув чинності з 01.01.2015 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, частину 18 статті 50-1 викладено у новій редакції, а саме: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Одночасно, пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №76-VIII зобов'язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

15.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року. Згідно п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом: Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991р., крім п. 8 ч.1 ст.15, ч.4 ст. 16, абз.1 ч.2 ст. 46-2, ст. 47, ч.1 ст. 49, ч.5 ст.50, ч.ч. 3, 4, 6, 11 ст. 50-1, ч.3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 р. умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На момент звернення позивача до П'ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області, з відповідною заявою від 14.07.2016 року, Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначені.

Отже на час виникнення спірних правовідносин у зв'язку з внесенням змін у спеціальному законодавчому акті, що регулює питання пенсійного забезпечення позивача, - Законі України «Про прокуратуру», відсутня така підстава для перерахунку раніше призначеної пенсії як підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Не містять такої підстави і інші норми пенсійного законодавства, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення», який, як зазначено в його преамбулі, гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки. А згідно ст.11 цього Закону до відання Кабінету Міністрів України належать питання, пов'язані з реалізацією і додержанням гарантій, передбачених цим Законом.

Також не встановлено такої підстави і в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За правилами ст.5 вказаного Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Отже, в даному випадку не визначення Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991р., ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014р. не може бути підставою для перерахунку призначеної пенсії позивачу у зв'язку із збільшенням заробітної плати на посаді, на якій працював позивач до виходу на пенсію, оскільки на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії жодною правовою нормою наведена позивачем обставина не визначена в якості законодавчо встановленої підстави для перерахунку призначеної пенсії позивачу.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що на момент звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії працівника прокуратури у відповідача не було законних підстав для здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 05.07.2016р. №18-203вих16.

Стосовно посилання позивача на положення Конституції України, зокрема, ч.3 ст.22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом ст.22 Конституції України звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

В даному випадку наділення в установленому порядку Кабінету Міністрів України повноваженнями щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не є свідченням звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод вказаних осіб.

Крім того, у рішенні від 26.12.2011р. №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що із закріпленим в ст.46 Конституції України правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення.

У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України ( стаття 98) .

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Стосовно дії закону в часі суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Ця норма є загальновизнаним принципом права, який знайшов своє відображення в Конституції України як гарантія прав і свобод людини і громадянина, який треба розуміти так, що дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99).

Як встановлено вище, відповідно за правилами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» до 01.01.2015 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснювався у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

З прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» 28.12.2014р. №76-VIII встановлена ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991р. умова перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури виключена.

Також не міститься така умова і в Законі України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року.

При цьому відповідні положення вказаних законів неконституційними не визнано, є чинними, а відтак обов'язковими до виконання, в тому числі, відповідачем.

Приймаючи до уваги, що суб'єктивне право пенсіонера на перерахунок пенсії виникає в момент звернення із заявою про перерахунок на підставі нормативно-правового акту, який є чинним на час подачі відповідної заяви, пенсія не може бути перерахована на підставі норми права, яка втратила свою чинність.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже з огляду на відсутність правової норми, яка б передбачала перерахунок призначеної позивачеві пенсії за наведених позивачем обставин, суд вважає, що відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій щодо звуження змісту та обсягу прав позивача.

З приводу посилання позивача на висновки Верховного Суду України, зокрема, у справі від 10.12.2013р. (справа №21-348а13), суд зазначає, що в межах цієї справи та інших аналогічних справах вирішувалось питання застосування ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991р. в частині визначення розміру пенсії у відсотках при призначенні пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення.

Вирішуючи питання про застосування вказаної норми Закону, Верховний Суд України сформулював висновок про те, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали.

У справі від 01.07.2014р. № 21-244а14 Верховний Суд України, виходячи із положень п.11 ст.1 Закону № 1763-IV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, встановив, що зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Спір, який є предметом даного судового розгляду, випливає з інших правовідносин, які різняться за змістом та підставами, регулюються іншим правовими нормами, щодо яких у вказаних постановах Верховний Суд України не висловлював правового висновку, отже відповідно до ч.2 ст.244-2 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у зазначених вище постановах Верховного Суду України, не може враховуватися судом у цій справі.

З огляду на вищевикладене, в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Судові витрати слід залишити за рахунок позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 22, 152 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», керуючись ст. ст. 2, 5, 6,17, 71, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до П'ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

2. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Суддя