Справа № 804/4416/16
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2016 рокусправа № 804/4416/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року

у адміністративній справі № 804/4416/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 щодо скасування винесеного Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області податкового повідомлення-рішення від 14 червня 2016 року №19289-1303, яким позивачці визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 21163,42 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачкою по справі з підстав помилкового застосування судом норм матеріального права, та не врахування фактичних обставин, які свідчать про протиправність визначення їй відповідачем оскаржуваного у цій справі податкового зобов'язання.

Апеляційна скарга позивачки мотивована безпідставністю висновків суду першої інстанції про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 належить їй або перебуває у її користуванні, та за своєю категорією відноситься до земель «промисловості, транспорту, зв'язку енергетики, оборони та іншого призначення. Вважає, що неврахування судом першої інстанції фактичних обставин та помилкове застосування норм матеріального права призвело до постановлення у справі незаконного та необґрунтованого рішення по цій справі

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - повинна бути залишена без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.06.2016 року ДПІ у Амур- Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області відносно фізичної особи ОСОБА_1, як власника 1/2 частини розташованих за адресою: АДРЕСА_1 нежитлових будівель, було прийнято податкове повідомлення-рішення №19289-1303, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» на загальну суму 21163,42 грн., яке позивачка вважаючи незаконним оскаржує його у цій адміністративній справі.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з правомірності прийнятого ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області відносно фізичної особи ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення №19289-1303 від 14.06.2016 року, та правильності розрахунку відповідачем суми податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» на загальну суму 21163,42 грн.

Судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі і вважає їх повно викладеними, обґрунтованими та такими, що відповідають як фактичним обставинам по справі, так і нормам матеріального права, якими регулюються спірні у цій справі правовідносини.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 25.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Деллаловим А.О. (серії ВВО №331826) (а.с.30), зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів 25.10.2004 року за № 228848 (а.с.31), є власником 1/2 частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 (одну другу) частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, було проведено 15 листопада 2004 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджено Витягом №35461380 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.32).

Згідно з планом земельної ділянки в Технічному паспорті на виробничий будинок (нежитлові будівлі та споруди) по АДРЕСА_1 (розмір частки власності за ОСОБА_1 - 1/2) загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 складає - 3408 кв.м, з них під будинком, господарськими будівлями та спорудами усього складає - 2056 кв.м, з яких: 1827,5 кв.м - під будинком та 228,5 кв.м - під господарськими будівлями та спорудами (а.с.17-29).

З огляду на зазначені в попередньому абзаці обставини, суд першої інстанції правильно посилаючись на положення ч.2 ст.120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України обґрунтовано визнав, що до позивачки разом з набуттям права власності на будівлю та споруду, одночасно перейшло право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені за адресою: по АДРЕСА_1

У зв'язку з тим, що позивачка набула право власності на будівлю та споруду за адресою: по АДРЕСА_1, і до неї перейшло право користування на земельну ділянку, на якій розташовані ця будівля та споруда, відповідачем було зроблено ОСОБА_1 розрахунок земельного податку виходячи з площі тієї земельної ділянки, яка розташована під належними позивачці будівлями та спорудами, тобто виходячи з 1028 кв.м (2056 кв.м * 1/2 - належна позивачці частка будівель, споруд), що складає суму, яка підлягає сплаті у розмірі 12767,60 грн.

Вирішуючи спір щодо вірного обчислення земельного податку, виходячи з площі земельної ділянки, яка підлягає обчисленню у разі набуття права власності на будівлі та споруди, що розташовані на ній, суд першої інстанції виходив з того, що при нарахуванні податку відповідач правильно брав до уваги 1/2 частку позивачки (1704 кв.м), розрахувавши її з загальної площі земельної ділянки, що дорівнює 3408 кв.м., та обґрунтовано застосував установлену грошову оцінки 1 кв.м від 26.04.2016 року - 1655,98, розмір плати за землю, установлений відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року - 1%*0,75, внаслідок чого правомірно визначив, що плата за землю складає для ОСОБА_1 - 21163,42 грн. (а.с.6), що повністю узгоджується з положеннями підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14, ст.270, п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України

Обговорюючи питання правомірності включення відповідачем до розрахунку земельного податку земель, незайнятих відповідними спорудами та які є прилеглими до будівель, які на праві власності перейшли до позивача, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що оскільки умовами укладеного 25.10.2004 року договору купівлі-продажу нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, не було визначено розміру земельної ділянки, на якій розміщені споруди за вказаною адресою, слід керуватися приписами ст.377 Цивільного кодексу України, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу від 25.10.2004 року, і якою було визначено, що якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. .

Судова колегія погоджується, що саме наведеною в попередньому абзаці нормою встановлено, що до позивачки згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, укладеного 25.10.2004 року, перейшло право власності на 1/2 частину нежитлових будівель за вказаною адресою, 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташовані належні на праві власності нежитлові будівлі та на 1/2 частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно з планом земельної ділянки виробничого будинку по АДРЕСА_1, що є складовою частиною Технічного паспорту на виробничий будинок по АДРЕСА_1, площа земельної ділянки складає 3408 кв.м (а.с.18). Під будівлями та спорудами знаходиться 2056 кв.м, під дорожнім (твердим) покриттям 58,20 кв.м, разом 2114,20 кв.м. Отже, під обслуговування будівлі згідно плану земельної ділянки виділено 1293,80 кв.м. При цьому, зазначене нерухоме майно не є єдиною цільною спорудою, а складається з: адміністративно-побутового корпусу, цеху, двох прибудов, зерносховища, двох сушильних камер, ангару, сторожки, трьох навісів, трьох воріт, силосу та чотирьох огорож, що виокремлюють зайняту комплексом будівель та споруд земельні ділянку (а.с.29), у зв'язку з чим суд першої інстанції правильно зазначив, що планом земельної ділянки чітко та мінімально до будівельних норм визначено зайняту вказаним майном земельну ділянку, загальною площею 3408 кв.м, яка є необхідною для обслуговування нерухомого майна.

Наведені вище обставини привели суд першої інстанції до законного висновку про правомірність висновку контролюючого органу щодо знаходження у фактичному користуванні позивачки, як платника податків, земельної ділянки площею 1704 кв.м (3408*1/2), оскільки належні позивачці частки під будівлями в натурі не виділені і співвласники користуються майном без їх виділення.

Оскільки інших документів з визначенням іншого розрахунку земельної ділянки суду не було надано, і їх наявність судом не встановлена, а позивачці не надано право самостійної зміни розміру земельної ділянки без укладення відповідних документів із затвердженням нового розміру земельної ділянки, що перебуває у її власності, у зв'язку з набуттям права власності на будівлі та споруди, що знаходяться на ній, суд першої інстанції правильно застосував до спірного випадку встановлений пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України порядок обчислення податку за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох фізичних осіб, яким також визначено, що податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб - у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом Та яким передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Під час перевірки правильності розрахунку податкового повідомлення-рішення №19289-1303 від 14.06.2016 року, суд першої інстанції враховуючи лист Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 26.04.2016 року №8-411-02-1488/2-16, в якому зазначено, що у разі використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 для промисловості, нормативно-грошова оцінка 1 кв.м земельної ділянки буде складати 1655,98 грн., будівельної сфери діяльності - 0,75% від нормативною грошової оцінки землі, обґрунтовано визнав правомірним використання відповідачем по справі зазначених даних під час здійснення розрахунку земельного податку, визначеного податковим повідомленням-рішенням №19289-1303 від 14.06.2016 р. на суму 21163,42 грн. (1704 кв.м*1655,98 грн.*1%*0,75), з чим судова колегія погоджується в повному обсязі.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а є лише власним розуміння застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, що не може слугувати підставою в даному випадку для скасування рішення суду у цій справі, судова колегія вважає, що в задоволені апеляційної скарги позивача слід відмовити в повному обсязі, а постанову суду - залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, судова колегія -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року - залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, що визначені ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник