Справа № 802/1173/16-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1173/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

11 січня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: Жолудя І.О.,

представника третіх осіб: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Курланд" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Курланд" до приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ФГ "Дзялів", ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача та третіх осіб в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду І інстанції - без змін.

Представник фермерського господарства "Дзялів" в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 08 серпня 2008 року між ТОВ "Курланд" та ОСОБА_11 (спадкоємець - ОСОБА_6) укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,8537 га, яка розташована на території Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (кадастровий номер НОМЕР_1), строком на 25 років, про реєстрацію якого вчинено запис від 25 грудня 2008 року за № 43.

22 листопада 2006 року між ТОВ "Курланд" та ОСОБА_12 (спадкоємець - ОСОБА_8) укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,7221га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (кадастровий номер НОМЕР_2), строком на 25 років, про реєстрацію якого вчинено запис від 30 січня 2007 року за № 08.

03 липня 2007 року між ТОВ "Курланд" та ОСОБА_9 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,6185 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (кадастровий номер НОМЕР_3), строком на 25 років, про реєстрацію якого вчинено запис від 13 липня 2007 року за № 39.

13 серпня 2007 року між ТОВ "Курланд" та ОСОБА_13 (спадкоємець - ОСОБА_10) укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 1,1406 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (кадастровий номер НОМЕР_4), строком на 25 років, про реєстрацію якого вчинено запис від 09 січня 2008 року за № 09.

31 березня 2008 року між ТОВ "Курланд" та ОСОБА_14 (спадкоємець - ОСОБА_7) укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,0574 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (кадастровий номер НОМЕР_5), строком на 25 років, про реєстрацію якого вчинено запис від 28 березня 2008 року за № 37.

При цьому державна реєстрація договорів оренди підтверджується лише відповідними записами у вказаних вище договорах, а також витягами із Книги реєстрації державних актів на право власності на землю, користування та договорів оренди землі. В Поземельних книгах та інших реєстрах інформація щодо оренди перелічених вище земельних ділянок відсутня.

В подальшому, спадкоємцями колишніх власників земельних ділянок (та одним із власників) укладено нові договори оренди землі із ФГ "Дзялів". Представниця третіх осіб у судовому засіданні пояснила, що спадкоємці колишніх власників земельних ділянок ні при переоформленні права власності, ні в подальшому не були обізнані про наявність укладених раніше договорів оренди.

Згідно з рішеннями приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проведено державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, а саме:

- індексний номер 28469141від 26 лютого 2016 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1, зареєстрованого за ФГ "Дзялів" на підставі договору оренди землі № б/н від 26 травня 2016 року, укладеного з орендодавцем ОСОБА_6;

- індексний номер 28428216 від 24 лютого 2016 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_2, зареєстрованого за ФГ "Дзялів" на підставі договору оренди землі № б/н від 01 лютого 2016 року, укладеного з орендодавцем ОСОБА_8;

- індексний номер 28296648 від 17 лютого 2016 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_3, зареєстрованого за ФГ "Дзялів" на підставі договору оренди землі № б/н від 01 лютого 2016 року, укладеного з орендодавцем ОСОБА_9;

- індексний номер 28470804 від 26 лютого 2016 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий НОМЕР_6, зареєстрованого за ФГ "Дзялів" на підставі договору оренди землі № б/н від 17 лютого 2016 року, укладеного з орендодавцем ОСОБА_10;

- індексний номер 28446447 від 25 лютого 2016 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий НОМЕР_7, зареєстрованого за ФГ "Дзялів" на підставі договору оренди землі № б/н від 17 лютого 2016, укладеного з орендодавцем ОСОБА_7.

Позивач вважаючи дії приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу ОСОБА_5 щодо державної реєстрації права оренди вищевказаних земельних ділянок протиправними та незаконними звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд І інстанції відмовляючи у задоволенні адміністративного позову виходив з того, що здійснюючи державну реєстрацію прав оренди на земельні ділянки, на підставі договорів укладених між власниками земельних ділянок та ФГ "Дзялів" орган державної реєстрації діяв в порядку, в межах та у спосіб визначений чинним законодавством

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом статей 2, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 8 зазначеного Закону унормовано, що орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Положеннями статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регламентовано порядок державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Колегією суддів встановлено, що ФГ "Дзялів" подало нотаріусу - державному реєстратору повні пакети документів для державної реєстрації прав оренди разом із заявами, а також витяги з Державного земельного кадастру щодо кожної земельної ділянки, які не містять відомостей щодо наявності інших користувачів спірних земельних ділянок, право оренди яких було б зареєстровано, зокрема за іншими договорами.

Відтак, зважаючи на наведене та беручи до уваги, що разом з заявами про державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки подано повний пакет документів, а також витяги з Державного земельного кадастру, що підтверджували факт відсутності вже зареєстрованих прав на ці ж земельні ділянки, то у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації договорів оренди з ФГ "Дзялів".

Тому, вчиняючи реєстраційні дії на основі поданих ФГ "Дзялів" документів, реєстратор діяла правомірно, на підставі та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Стосовно доводів апелянта про протиправність оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав на земельні ділянки, якими зареєстровано право оренди за ФГ "Дзялів" в силу того, що вказаними рішеннями допущено існування подвійної реєстрації на одній й ті ж об'єкти прав, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Тобто, мова про подвійну реєстрацію прав оренди на земельні ділянки за різними орендарями може йти лише тоді, коли первинна реєстрація права оренди земельних ділянок вже проведена відповідно до норм чинного законодавства, а державний реєстратор в силу різних обставин, приймає рішення про реєстрацію прав за іншим суб'єктом.

Таким чином, одним з визначальних моментів у даному спорі є наявність первинної державної реєстрації договорів оренди, вчиненої відповідно до законодавства, що діяло на момент їх укладення.

Перевіряючи чинність державної реєстрації на спірні земельні ділянки за ТОВ "Курланд", суд звертає увагу на наступне.

Статтею 202 Земельного кодексу України (у редакції на час укладення договорів оренди позивачем) визначено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Відповідно до наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року №174, затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель та форму книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (далі - Тимчасовий порядок) (чинний на момент проведення ТОВ "Курланд" державної реєстрації спірних земельних ділянок).

Згідно з пунктом 1.2. Тимчасового порядку, адміністратор державного реєстру земель (далі - адміністратор) - Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах (далі - Центр ДЗК), що забезпечує створення та функціонування державного реєстру земель, відповідає за достовірність і збереження даних, захист від несанкціонованого доступу та руйнування бази даних АС ДЗК, має повний прямий доступ до бази даних АС ДЗК.

Разом з тим, державний реєстр земель - це складова частина державного земельного кадастру, який складається з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку і формується за допомогою АС ДЗК.

В силу наведеної норми, Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (далі - книга реєстрації) - це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Водночас, поземельна книга - це документ, який є складовою частиною державного реєстру земель, і містить відомості про земельну ділянку, в тому числі кадастровий план, відомості про державний акт на право власності на землю, державний акт на право постійного користування землею, договір оренди землі та власника, користувача, орендаря (суборендаря) земельної ділянки і формується за допомогою АС ДЗК.

Державна реєстрація земельних ділянок - це складова частина земельного кадастру. Вона забезпечує дотримання принципів недоторканості земельного фонду України і охорону прав землевласників, землекористувачів на даній їм в установленому порядку землі. Як відомо, земельні ділянки належать на правах власності або користування фізичним або юридичним особам, тому саме при цьому їх можна вважати землеволодіннями або землекористуванням, які потребують відповідної реєстрації.

Реєстрація - це внесення до списків, реєстрів або спеціальних книг будь-яких осіб, організацій, документів або запис про зміни фактів. Стосовно до земельної ділянки, реєстрація передбачає комплекс дій, які виконуються у встановленою земельною практикою порядку і відповідністю із завданням управління земельними ресурсами. Таким чином, державна реєстрація земельних ділянок - це юридичне оформлення права власності або користування землею закріплення меж земельних ділянок в натурі, видача власникам землі і землекористувачам документів на право власності чи користування землею, та запис їх у відповідних земельно-реєстраційних документах.

Земельна ділянка при державній реєстрації є обліково-реєстраційною одиницею.

Реєстрація земельної ділянки є засобом охорони прав землевласників і землекористувачів від різного роду порушень. Вона забезпечує сталість землеволодінь і землекористувань, використання земель відповідно до цілей і призначень, для яких вони надані землевласникам і землекористувачам.

Державна реєстрація земельних ділянок і прав на них є структурним блоком державного земельного кадастру. За своєю суттю це процедура перевірки і юридичного підтвердження правильності інформації в кадастровій справі і внесення відповідних записів у Поземельну книгу. Принципове значення цих дій полягає в тому, що з часом занесення даних про право власності на земельну ділянку в Поземельну книгу держава гарантує суб'єкту права умови користування земельною ділянкою, які зафіксовані у правовстановлюючому документі. І кадастровій справі ( реєстр обмежень, сервітутів).

Процедура державної реєстрації земельних ділянок включає: аналіз і юридичну експертизу правовстановлюючих документів їх відповідність чинному законодавству; запис в Поземельну книгу; виписку реєстраційного свідоцтва (посвідчення), відмітку факту реєстрації в реєстраційній карті земельної ділянки та відповідній книзі, передачу кадастрової справи; реєстраційної карти; свідоцтво про державну реєстрацію і його копію у відділ земельних ресурсів, який вручає свідоцтво суб'єкта права власності на земельну ділянку і передає кадастрову справу в архів.

Враховуючи викладене, первинним правовим документом системи реєстрації земельних ділянок і прав на них є Поземельна книга, яка містить в собі всі необхідні дані для однозначного визначення прав на земельні ділянки і є єдиним джерелом інформації, основою для визначення існуючих прав на землю громадян, юридичних осіб, судових органів і органів управління.

Вищенаведене спростовує позицію представника позивача, висловлену у судовому засіданні, що суть державної реєстрації прав на земельну ділянку полягає лише у внесенні запису до Книги записів реєстрації та правоустановчого документу.

Таким чином, згідно з статтею 202 Земельного кодексу України та Тимчасового порядку (чинних на момент проведення ТОВ "Курланд" державної реєстрації прав оренди земельних ділянок), договір оренди, укладений та зареєстрований до 01 січня 2013 року може вважатися зареєстрованим у встановленому законом порядку лише за умови дотримання двох умов.

Зокрема, відомості про об'єкт оренди за договором (земельну ділянку) внесено до Поземельної книги та здійснення відповідного запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відповідного запису про укладений договір оренди даної земельної ділянки.

При цьому, законодавець у вказаних нормах не передбачив альтернативні варіанти для проведення реєстрації, а чітко визначив про необхідність існування двох умов одночасно в сукупності.

Отже, про факт проведення державної реєстрації права оренди за договорами оренди землі, що укладені до 01 січня 2013 року відповідно до чинного на той момент законодавства, може свідчити внесення всіх необхідних відомостей до державного реєстру земель, що є частиною Державного земельного кадастру.

Колегією суддів встановлено, що Поземельні книги не містять відомостей про реєстрацію спірних земельних ділянок за ТОВ "Курланд" (т.2, а.с. 98-181).

Відтак, зміст наданих Поземельних книг не дає підстав стверджувати, що реєстрація земельних ділянок мала місце у порядку та спосіб, який був передбачений згідно чинного на момент реєстрації законодавства.

Тому, доводи апелянта про те, що на спірні земельні ділянки одночасно у встановленому законодавством порядку виникли речові права як у ТОВ "Курланд", так і у інших орендарів є безпідставними.

Таким чином, суд І інстанції дійшов вірного висновку, що державна реєстрація права оренди за ТОВ "Курланд" на підставі договорів оренди укладених із третіми особами (власниками земельних ділянок) не проведена у встановленому порядку.

Щодо посилань апелянта на постанову Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року, в якій висвітлена правова позиція стосовно ситуації аналогічній, на думку позивача, у цій справі, суд зазначає про наступне.

Зокрема, Верховним Судом України досліджувалось лише питання відповідності дій реєстратора вимогам закону щодо процедури другої реєстрації, в той час, як у даній справі досліджувалась наявність первинної державної реєстрації права оренди на спірні земельні ділянки, якої, на думку відповідача та третіх осіб, не було проведено. Окрім того, у справі, що переглядалась Верховним Судом України реєстратор не володів відомостями, які б підтверджували відсутність зареєстрованих інших прав, тоді як у цій справі реєстратором від заявника були отримані відомості з ДЗК.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Курланд" залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 січня 2017 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.