Справа № 819/1291/13-а
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року № 876/8610/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Бруновської Н.В.,Шавеля Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та осіб:

від позивача: -

від відповідача: - Ковальова Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Козівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Козівський цукровий завод» до Козівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Козівський цукровий завод», далі (ТзОВ «Козівський цукровий завод») в травні 2013 року звернулось в суд з позовом до Козівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (далі Козівська ОДПІ) та просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Козівської ОДПІ від 14.03.2013 року зокрема враховуючи зміни №.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2015 року касаційну скаргу Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.08.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок проведеної планової виїзної перевірки працівниками відповідача ТзОВ «Козівський цукровий завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 03.07.2008 року по 30.06.2012 року було складено акт від 05.02.2012 року №000001/19-08-22/22/35452840 на підставі висновків якого було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Позивач вважає висновки працівників відповідача, які викладені у вищевказаному акті перевірки неправомірними та помилковими оскільки такі висновки побудовані на неповному вивчені первинних документів та в основу покладено аналіз окремих операцій, тоді як господарська діяльність складається з комплексу таких операцій.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року позов було задоволено та визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Козівської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області державної податкової служби від 14 березня 2013 року № .

Постанова суду мотивована тим, що позивач належним чином відобразив в бухгалтерському обліку господарські операції, належним чином виконав та відобразив свої податкові зобов'язання. Крім того відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та безумовних доказів про наявність в діях позивача порушень і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

З цією постановою не погодився апелянт Козівська ОДПІ, яка звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року та винести нову постанову якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просить її задовольнити та скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року та винести нову постанову якою повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч.1.ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що Козівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Тернопільській області було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання податкового законодавства за період з 03.07.2008 р. по 30.06.2012 р., валютного та іншого законодавства за період з 03.07.2008 р. по 30.06.2012 р., за результатами якої складено акт від 05.02.2013 року №000001/19-08-22/22/35452840.

Перевіркою встановлено, що в порушення пп.5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» Товариством до складу валових витрат включено витрати на поліпшення основних фондів, які не підтвердженні відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Також перевіркою встановлено, що в порушення пп.5.5.1 п. 5.1 ст.5, п.6.1 ст.6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» Товариством до складу валових витрат включено відсотки за користуванням кредитом та позиками, які не пов'язані зі здійсненням господарської діяльності.

На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення від 14.03.2013 року №, яким Товариству зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі: 4 445 506 грн. за звітний період - І квартал 2010 року; 5 239 504 грн. за звітний період - І півріччя 2010 року; 3 096 316 грн. за звітний період - ІІІ квартали 2010 року; 3 992 481 грн. за 2010 рік; 7 556 632 грн. за звітний період - І квартал 2011 року; 4 257 565 грн. за 2011 рік; 5 304 624 грн. за звітний період - І квартал 2012 року; 3 198 560 грн. за звітний період - І піврччя 2012 року.

Згідно з пунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», господарська діяльність, це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовому, матеріальному або нематеріальному виразі, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та па користь першої особи.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, а в підпункті 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону визначено, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок ното вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

До складу витрат, згідно із підпунктом 141.1 статті 141 Податкового кодексу України, включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку і провадженням господарської діяльності платника податку.

До складу інших витрат, відповідно до підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

02.10.2008 року ТзОВ «Козівський цукровий завод» уклало договір купівлі- продажу 99.999624% корпоративних прав ТзОВ «Козова Цукор» в ТзОВ «Цукрінвест» у відповідності до якого позивач придбавав дані права за 14 958 364.36 грн. 20.10.2008 року позивачем було укладено договір купівлі продажу (відступлення) частки в статутному капіталі ТзОВ «Козова Цукор» з ТзОВ «Інвест Сервіс» по ціні придбання, а саме 14 958 364.36 грн. тобто через 18 днів позивач ТзОВ «Козівський цукровий завод» продав дані корпоративні права ТзОВ «Інвест Сервіс».

Згідно кредитного договору від 30.09.2008 року №151208К50 укладеного між ТзОВ «Козівський цукровий завод» та ВАТ Державний експортно-імпортний банк України, позивач 02.10.2008 року отримав позику в сумі 27 999 954.35 грн. та 02.10.2008 року ТзОВ «Козівський цукровий завод» було перераховано отримані кошти ТзОВ «Козова Цукор» за майновий комплекс в сумі 13041635.64 грн. та ТзОВ «Цукорінвест» на підставі договору купівлі - продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТзОВ «Козова цукор» у сумі 14958318.71 грн.

Отже ТзОВ «Козівський цукровий завод» придбало корпоративні права у ТзОВ «Цукорінвест» у статутному фонді ТзОВ «Козова цукор» номінальною вартістю 12148091.17 грн. за ціною 14958318.71 грн. з збитком для позивача в сумі 2810227.54 грн. і через 18 днів продало ці ж корпоративні права ТзОВ «Інвест Сервіс» за ту ж саму ціну, а саме 14958318.71 грн. з відстрочкою оплати на термін 25 років.

Отриманий у ВАТ Державний експортно-імпортний банк України кредит в сумі 27 999 954.35 грн. ТзОВ «Козівський цукровий завод» частково погасило за рахунок позики отриманої в ТзОВ Компанія з управління активами Пріоритет Фінанс згідно договору відсоткової позики від 15.03.2011 року. Повернення позики відбулось за рахунок отриманої в ТОВ Компанія з управління активами Омега Капітал відсоткової позики, а саме 16.02.2012 року в сумі 26482970 грн.

Згідно договору оренди, укладеного 15 червня 2009 року між позивачем та ТзОВ «Цукровий завод Козова» позивач передав ТзОВ «Цукровий завод Козова» майно вказане в специфікаціях. Згідно до п.6 даного договору поточний ремонт об'єкту оренди здійснюється за рахунок орендаря, а капітальний ремонт здійснюється за погодженням з орендодавцем за рахунок орендаря і підлягає відшкодуванню. Підставою для визначення вартості проведених робіт є підписаний сторонами двохсторонній Акт понесених витрат з ремонту та надання орендарем всіх підтверджуючих документів до цього Акту.

Відповідно до даного договору в разі дострокового повернення об'єкту оренди орендодавець відшкодовує орендарю вартість понесених ним витрат в зв'язку з поліпшенням об'єкту оренди. Строк дії даного договору завершувався 1 червня 2012 року. 18.08.2010 року договір оренди позивачем було достроково розірвано, а майно повернуто позивачу. Таким чином в орендаря ТзОВ «Цукровий завод Козова» виникло право на відшкодування витрат понесених ним на поліпшення об'єкту оренди, що пов'язані з проведенням ремонтних робіт.

31 жовтня 2010 року, а також 27 грудня 2010 року були складені акти про надання послуг по ремонту об'єкту оренди і видані податкові накладні на загальну суму 7 993 856.71 грн. в тому числі ПДВ 1 609 571.23 грн. Дані кошти були перераховані ТзОВ «Цукровий завод Козова».

Суд першої інстанції при вирішенні спору вірно зазначив, що положення п.5.1, п.п.5.3.9, п.п.5.5.1 п.5.5 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14, п.141.1 ст.141 ПКУ не допускають довільного тлумачення, оскільки вимагають встановлення об'єктивного зв'язку понесених витрат з направленістю діяльності на отримання доходу. Тобто економічна доцільність витрат визначається виходячи із економічного змісту тих чи інших витрат. Спрямованість витрат на отримання доходу є визначальним при визначенні обґрунтованості витрат.

Статтею 1 Закону № 334/94-ВР, ст. 14 ПК України визначено, що під такою діяльністю в податковому обліку слід розуміти підприємницьку діяльність. Так, згідно із ст. 42 Господарського кодексу України це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, витрати платника податків для визнання їх обґрунтованими, такими, що понесені у зв'язку зі веденням господарської діяльності, за змістом п.п.5.5.1 п.5.5 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, п.141.1 ст. 141 ПК України, мають бути здійснені з метою отримання доходу від підприємницької (господарської) діяльності, а не прибутку (позитивної різниці між доходами та витратами). Тому, навіть у випадку отримання збитку від діяльності, направленої на отримання доходу, витрати такого платника податків, понесені ним в межах такої діяльності мають визнаватись обґрунтованими (економічно виправданими) витратами.

Умови договорів позики, укладених із ТзОВ Компанія з управління активами Пріоритет Фінанс та ТзОВ Компанія з управління активами Омега Капітал № АП(П)- 15/03/3 від 15.03.2011 року, № АП(П)16/02-4 від 16.02.2012 року, були більш вигідними для позивача, оскільки відсоткова ставка була меншою і становила 16% річних від отриманої суми, тоді як, за кредитним договором відсоткова ставка у період з 30.09.2008 року по 23.12.2008 року становила 20% річних, з 24.12.2008 року по 31.12.2010 року - 21%, з 01.01.2011 року - 19%.

Подальший продаж 20.10.2008 року корпоративних прав за ціною їх придбання ТзОВ «Інвест Сервіс», згідно договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТзОВ «Козова-Цукор», зумовлений зміною економічної ситуації в державі, наміром ефективного використання активів, та відсутністю можливостей реалізувати такі корпоративні права зі значною націнкою. З метою уникнення банкрутства було прийнято рішення щодо подальшого продажу корпоративних прав по ціні придбання. Вартість корпоративних прав ТзОВ «Козовам Цукор» на сьогодні рахується в активі Товариства, так як вони є інвестицією, термін сплати яких згідно договору не настав про що свідчить бухгалтерська довідка від 15.05.2013 року.

Податкові повідомлення-рішення від 14.03.2013 року № та № , що також були прийняті на підставі вищевказаного акту перевірки, були предметом оскарження в суді і постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року у справі 876/8388/13 були визнані протиправними та скасовані з наведених вище підстав .

З врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вищезазначені обставини встановленні постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року у справі №876/8388/13 мають преюдиційне значення для вирішення даної справи.

Колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції встановлено безпідставність та неправомірність висновків Козівської ОДПІ в акті від 05.02.2012 року №000001/19-08-22/22/35452840 з приводу необґрунтованого включення до валових витрат відсотків за користуванням кредитом та позиками по збитковим операціям (у зв'язку із продажем корпоративних прав за ціною їх придбання); віднесення до складу валових витрат вартості відшкодованого ремонту, не підтвердженого, за висновками контролюючого органу, первинними документами, в яких було б визначено його зміст, а тому суд прийшов до вірного висновку, що оспорюване податкове повідомлення-рішення від 14.03.2013 року № винесене з порушенням вимог чинного податкового законодавства, порушує права позивача, а тому суд підставно визнав його протиправним та скасував.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно проаналізовано вимоги діючого законодавства, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови прийшов до вірних висновків, а крім того відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та безумовних доказів про наявність в діях позивача порушень і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

У відповідності до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року у справі № 819/1291/13-а прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права при правильно встановлених обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст.212, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Козівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2016 року у справі № 819/1291/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: В.М. Каралюс

Судді : Н.В.Бруновська

Р.М.Шавель

Повний текст ухвали виготовлений 17.01.2017 року.