Справа № 308/12301/16-а
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Світлик О.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Свій позов мотивує тим, що з 24.03.2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Ужгороді їй була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 80 відсотків сум заробітної плати. Для розрахунку пенсії нею було подано довідки № 06- 12/524 від 21.03.2014р. та № 63-Б від 21.03.2014 р. за формою, затвердженою постановою правління ПФУ від 14.02.2011 р. №5-1 «Про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі N 2а-4753/09/2670». Зазначає, що на дату оформлення пенсії вона не знала, що форма довідки про складові заробітної плати, в порушення норм законодавства, не передбачала інформацію про індексацію заробітної плати.

Вказує, що 13 жовтня 2016 року нею на адресу відповідача направлена заява з уточнюючою довідкою № 138-Б від 11.10.2016 р. із проханням здійснити перерахунок пенсії з підстав невірного її нарахування, оскільки при її нарахуванні не було включено суми заробітку до формули нарахування виплат, по яких здійснювалась сплата збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (допомога на оздоровлення, матеріальна допомога та індексація заробітної плати) Однак, відповідач не включив виплати у вигляді індексації заробітної плати та сум матеріальної допомоги до розрахунку належної їй пенсії, про що повідомив її листом від 26.10.2016. р. за № 02/С-196.

Вказує, що з рішенням відповідача не згодна та вважає його неправомірним, таким, що не відповідає діючому законодавству, порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення в розмірі, відповідному їй заробітній платі. У зв'язку з чим звертається до суду з позовом щодо відновлення порушеного права з огляду на наступне.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» у редакції чинній на дату призначення пенсії, пенсія державним службовцям призначалася у розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до ч. 2 ст. 33 вказаного вище Закону заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранг, надбавку за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються у заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, яке діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та Наказу Державного комітету статистики України» №5 «Про затвердження інструкції зі статистики заробітної плати» від 13 січня 2004 року структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у тому числі компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, суми виплат, повязані з індексацією заробітної плати, матеріальна допомога, яка надається всім або більшості працівників та виплати соціального характеру. Матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань є додатковим видом грошового забезпечення державних службовців і на даний вид виплати нараховуються страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, вважає, що висновок відповідача про те, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховується при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням законів № 3723-Х1І та № 108/95-ВР, які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону № 1058-1У та стаття 66 Закону №1788-ХІІ. Такі висновки викладено в постанові Верховного ОСОБА_2 України від 20 лютого 2012 року в справі за аналогічним позовом фізичної особи до Державної податкової інспекції у м. Харцизьку Донецької області, Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії (Додаток 12). Те саме стосується і сум індексації заробітної плати, на які також були нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. ОСОБА_2 індексації є складовою заробітної плати і входять до складу фонду оплати праці. В порушення вимог ст. 37 ЗУ №3723- XII ст. 66 ЗУ №1788-ХІІ відповідачем до заробітку для обчислення пенсії не було включено суми індексації, як «вид оплати праці», на який нараховувався збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Вважає, що її право на пенсійне забезпечення порушене і захист порушеного права можливий шляхом визнання неправомірною відмову відповідача включити суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових проблем в заробітну плату для призначення пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про державну службу» та зобовязання відповідача здійснити належним чином розрахунок її пенсії з урахуванням вимог редакції Закону України «Про державну службу», що була чинною на дату призначення її пенсії та включити до складу заробітної плати для призначення пенсії сум індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових проблем.

На підставі наведеного, просить суд:

1. Визнати неправомірними дії Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови включити суми індексації заробітної заплати, матеріальної допомоги в заробітну плату для розрахунку пенсії.

2.Зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести нарахування на виплату моєї пенсії з 24 березня 2014 року відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 80 відсотків суми заробітної плати, включивши у розрахунок заробітку для обчислення пенсії суми індексації та матеріальної допомоги з урахуванням довідки від 11.10.2016 року № 138-Б.

3. Стягнути з Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на її користь судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

28 грудня 2016 року представником Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області ОСОБА_2М подано до суду заперечення проти адміністративного позову ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії. Свої заперечення обґрунтовує наступним. Зазначає, що позивач звернувся до суду за захистом свого оспорюваного права 24 листопада 2016 року. Однак, позовні вимоги стосуються періоду та подій, які мали місце ще у березні 2014 році і це аж ніяк не співвідноситься з можливістю захисту її оспорюваних прав тільки тепер. Відтак, позивачка звернулася до суду з пропущенням строку позовної давності, встановленого чинним процесуальним законодавством і з цих підстав просить залишити позовну заяву позивача без розгляду, про що постановити відповідну ухвалу, керуючись пунктом 9 частини 1 ст. 155 КАС України.

Зазначає, що позивачці 24.03.2014 року Ужгородським обєднаним управлінням Пенсійного Фонду України Закарпатської області було призначено пенсію державного службовця згідно з поданою заявою з документами для призначення пенсії та відповідно до статей 33, 37 Закону України «Про державну службу».

Вказує, що механізм обчислення заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії згідно Закону України «Про державну службу» регулювався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». Отже, позивачу на момент звернення, управлінням було враховано:

* посадовий оклад;

* надбавка за ранг ;

* надбавки за вислугу років ;

* премії;

* премії до державних, професійних свят та ювілейних дат;

* надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

На всі виплати, включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Що стосується сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, на які посилається позивач, то представник відповідача зауважує на те, що в довідці, поданій на момент призначення пенсій, не містилися відомості графа «інші виплати» із зазначених сум та в розшифруванні виплат на час призначення пенсії.

Отже, виходячи з положень статей 33 та 37 Закону України «Про державну службу», механізму обчислення заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії згідно Закону України «Про державну службу», що регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» та на підставі наданих позивачем для призначення пенсії довідок, Ужгородським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області при призначенні пенсії позивачу, діяло виключно у межах вимог діючого законодавства.

Механізм обчислення заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії згідно Закону України «Про державну службу» регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». Зокрема, даною постановою обумовлено складові заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсій державних службовців та порядок їх визначення. Включення до складових заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсій державних службовців матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань, тощо, зазначеною постановою не передбачено.

Стверджує, що згідно зі ст. 33 Закону України «Про державну службу» структура заробітної плати державного службовця складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Виплати, не передбачені статтею 33 названого вище Закону, як складові оплати праці державного службовця (сума індексації заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення, тощо), в розрахунок заробітку для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не включаються.

Крім того, за положеннями пунктів 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року передбачено, що з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення, які набули права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» скасовано пункт 4 постанови КМУ від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №3723-ХІІ.

У звязку з викладеним з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про державну службу» , не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Також представник відповідача відмітив, що позивачка звернулась до управління із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян», а не із заявою форми, що передбачена порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (із змінами та доповненнями), тому позовна вимога позивачки щодо визнання дій Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області неправомірними - є передчасною.

Враховуючи те, що Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України», затверджений Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, і здійснює свої повноваження по ефективному використанню коштів Пенсійного фонду України. Реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду джерел і відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного фонду України, бюджет Пенсійного фонду України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, а згідно з ч. 2 ст. 73 цього ж Закону збороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Враховуючи викладені заперечення, просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки такі не відповідають вимогам законодавства України у галузі пенсійного забезпечення та Закону України «Про державну службу».

Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено судом, з 24.03.2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Ужгороді ОСОБА_1 була призначена пенсія відповідно Закону України «Про державну службу» у розмірі 80 відсотків сум заробітної плати. Для розрахунку пенсії нею було подано довідки № 06- 12/524 від 21.03.2014р. та № 63-Б від 21.03.2014 р. за формою, затвердженою постановою правління ПФУ від 14.02.2011 р. № 5-1 «Про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 2а-4753/09/2670».

13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 на адресу управління направлена заява з уточнюючою довідкою № 138-Б від 11.10.2016 р. із проханням здійснити перерахунок пенсії з підстав невірного її нарахування, оскільки при її нарахуванні не було включено суми заробітку до формули нарахування виплат, по яких здійснювалась сплата збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (допомога на оздоровлення, матеріальна допомога, та індексація заробітної плати) Однак, відповідач не включив виплати у вигляді індексації заробітної плати та сум матеріальної допомоги до розрахунку належної їй пенсії, про що повідомив її листом від 26.10.2016. р. за № 02/С-196.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії та частини третьої ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У відповідності до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95 ВР встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За нормою ст. 2 вищенаведеного Закону до структури заробітної плати входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні витрати. Згідно з п. 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, до інших заохочувальних та компенсаційних виплат включаються суми матеріальної допомоги, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у звязку з екологічним станом).

Ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723- XII (чинного у редакції, що діяла у період роботи позивача) передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Цією ж статтею регламентовано, що державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога входить до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Ст. 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, висновок відповідача про те, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обовязкове державне пенсійне страхування, однак, яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховується при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням вищенаведених законів, які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин ст. 41 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV та стаття 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII.

За приписами ч. 2 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного ОСОБА_2 України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. ОСОБА_2 зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного ОСОБА_2 України.

Згідно з ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного ОСОБА_2 України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу.

Викладена вище правова позиція Верховного ОСОБА_2 України міститься у постанові, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України, тому є обов'язковою до застосування судом під час розгляду адміністративної справи. Зокрема, правова позиція щодо врахування в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, отримуваних застрахованою особою сум виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 6 листопада 2013 року (№№ 21-430а11, 21-97а13, 21-125а13, 21-350а13 відповідно).

Крім того, згідно з постановою від 3 червня 2014 року у справі № 21-134а14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховується при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням законів № 3723-XII та № 108/95-ВР, які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону № 1058-IV та стаття 66 Закону № 1788- XII.

Також, згідно з ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року № 322-VIII заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення), як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

ОСОБА_2 виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року № 5. Також Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер. Індексація заробітної плати являє собою дохід, з якого відповідно до статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів відповідно до діючого законодавства на день одержання заробітку (виплати, доходу).

Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою.

Як вбачається з довідки про складові заробітної плати від 11.10.2016 № 138-Б, до складу інших виплат, на які нараховувався та сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1, відносяться:

-матеріальна допомога, яка у 2012 році склала 6600,05 грн., у 2013 році склала 6500,05 грн., у 2014 році склала 13100,10 грн.

-індексація, яка у 2012 році склала 4968,18 грн., у 2013 році склала 3956,06 грн., у 2014 році склала 720,40 грн.

Судом встановлено, що в порушення вимог діючого законодавства, управлінням Пенсійного фонду України в місті Ужгород неправомірно було відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії та не враховано інші виплати, а саме матеріальну допомогу та суми індексації грошових доходів громадян.

Клопотання відповідача про залишення без розгляду позову внаслідок пропуску строку звернення повивачем з відповідним позовом до суду не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 6 КАС України, якою регламентовано право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивач у даній справі просить визнати неправомірною дію відповідача щодо відмови у включенні суми матеріальних допомог та індексації для розрахунку пенсії державного службовця. Фактично позивач оспорює бездіяльність субєкта владних повноважень.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 року при вирішенні справи № 19-рп/2011 щодо оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини вказав, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

При розгляді Колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України справи №800/238/15 констатовано, що сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка субєкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобовязаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим. Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Суд, отримавши позов, зобовязаний зясувати, чи має місце порушення субєктивних прав, свобод чи інтересів особи. У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами встановлених гл. 8 КАС строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду. У випадку, коли субєктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення субєктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Судом встановлено, що про порушене право позивач дізнався лише 26.10.2016 року, відтак, вчасно, в межах шестимісячного строку, звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з і якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та інше.

За ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Водночас, у судовому засіданні встановлено, що при призначенні пенсії позивачу 24.03.2014 року субєкту владних повноважень було надано довідки № 06- 12/524 від 21.03.2014р. та № 63-Б від 21.03.2014 р., які не містили зазначення розмірів інших виплат. Відтак, суд не може констатувати наявність порушень з боку суб'єкта владних повноважень відповідача щодо неврахування сум інших виплат, які зазначені у довідці від 11.10.2016 року № 138-Б.

З урахуванням викладеного суду вважає за необхідне задовольнити позов частково: визнати неправомірними дії Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, щодо відмови у включенні суми матеріальних допомог та суми індексації для розрахунку розміру пенсії позивача та зобов'язати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити нарахування та виплату недоплаченої пенсії позивача з урахуванням суми індексації заробітної плати і виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, виплатити різницю недоплаченої суми пенсії з дня звернення ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду України, а саме 13.10.2016 року та виплачувати їй пенсію державного службовця з врахуванням перерахунку.

В задоволенні решти вимог належить відмовити, оскільки позивачем не доведено вину та бездіяльність відповідача щодо неврахування відповідних сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати саме з моменту призначення пенсії, враховуючи їх не зазначення у документах, що подаються для призначення пенсії .

Відповідно до частини першої ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Однак, враховуючи, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Пенсійний фонд України та його органи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, на користь позивача підлягає до стягнення з Державного бюджету України 551,20 грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 19, 46, 55 Конституції України, Законами України «Про державну службу», «Про оплату праці», «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про індексацію грошових доходів населення», ст. ст. 17, 18, 51, 94, 99, 100, 102, 159, 160-163, 185, 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови включити суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги в заробітну плату для розрахунку пенсії.

Зобов'язати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести нарахування ОСОБА_1 (вул. Капітульна, 19/1, м. Ужгород, 88000, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на виплату пенсії з 13 жовтня 2016 року відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 80 відсотків суми заробітної плати, включивши у розрахунок заробітку для обчислення пенсії суми індексації та матеріальної допомоги з урахуванням довідки від 11.10.2016 року № 138-Б.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (вул. Капітульна, 19/1, м. Ужгород, 88000, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) понесені нею судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.М. Світлик