Справа № 805/3649/16-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 р. Справа №805/3649/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 11 година 25 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Проніна Д.С. та представників сторін:

позивача - Поляцько О.Ю.;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Національного природного парку «Святі Гори» до Державної фінансової інспекції в Донецькій області про часткове визнання протиправною та скасування вимоги про відшкодування порушень, виявлених ревізією,

В С Т А Н О В И В:

Національний природний парк «Святі Гори» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Донецькій області (далі - відповідач, Держфініспекція), відповідно до якого (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 11.01.17 р., яка була прийнята судом) просить суд визнати протиправною та скасувати пункт 1 вимоги відповідача від 24.06.2016 року № 05-07-10-14/3757 в частині порушення законодавства позивачем щодо утримання понадштатних одиниць (посади опалювачів) та відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 107 000,15 грн. внаслідок зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати за період з 01.03.13 р. по 29.02.16 р. на загальну суму 79 660,00 грн. зайво перерахованого єдиного соціального внеску на суму 27 340,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, викладені у вимозі обставини не відповідають дійсності, оскільки позивач понадштатних працівників ніколи не утримував та зайву заробітну плату не нараховував.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, заперечень на позовну заяву не надав, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Суд визнав за можливе, відповідно до ст. 128 КАС України, розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши надані сторонами докази та пояснення суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та встановив такі обставини.

Відповідач - Державна фінансова інспекція в Донецькій області (далі Держфінфнспекція) діє на підставі Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1236 від 03.10.2011, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19.10.2011 за № 1212/19950.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (далі - Положення), Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 цього Положення, інспекція відповідно до покладеного на неї завдання здійснює державний фінансовий контроль за: використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів.

За приписами статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу», державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідачем, на виконання п. 1.2.1.1 плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Донецькій області на 1-й квартал у період з 29.03.16 р. по 06.05.16 р. було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період 01.03.13 р. по 29.02.16 р., за результатами якої було складено акт ревізії № 07-17/010 від 14.06.16 р., яким встановлено ряд порушень.

На підставі вказаного акту відповідачем було складено та направлено позивачу вимогу № 05-07-10-14/3757 від 24.06.16 р. про відшкодування порушень, виявлених ревізією.

Позивач не погоджується з пунктом 2 вказаної вимоги, відповідно до якої зазначено про те, що в порушення вимог п. 28 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, позивачем була зайво нарахована та виплачена заробітна плата за період з 01.03.13 р. по 29.02.16 р. на загальну суму 79 660,00 грн. та, як наслідок, зайво нараховано та перераховано єдиного соціального внеску на суму 27 340, 16, у наслідок чого завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 107 000,15 грн. та вказано про те, що порушення не відшкодовано.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-XII від 26 січня 1993 року .

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 , Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4.3 Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1236 від 03.10.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.10.2011 за № 1212/19950, Держфінінспекція вживає в установленому порядку заходів щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства.

Крім того, відповідно до п. 46 Порядку проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (далі - Порядок № 550), якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Як було зазначено вище відповідачем позивача була спрямована спірна вимога про відшкодування порушень (далі - Вимога), відповідно до якої Держфінінспекція вимагає:

1. Опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, в установленому законодавством порядку.

2. Забезпечити ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативних актів щодо ведення бухгалтерського обліку.

3.Посилити контроль за дотриманням законодавства щодо економного та раціонального використання державних коштів.

4. Провести нараду з працівниками Підприємства про розгляд результатів ревізії.

5. Надати принципову оцінку посадовим особам, які допустили порушення чинного законодавства та розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб та їх відповідності займаним посадам, а також застосувати заходи дисциплінарного випливу до посадових осіб, з вини яких допущені фінансові порушення - звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ч.1. ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом заявленого у справі позову є оскарження зазначеної вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність самого порушення факту порушення законодавства та того, що позивачем була зайво нарахована та виплачена заробітна плата за період з 01.03.13 р. по 29.02.16 р. на загальну суму 79 660,00 грн. та, як наслідок, зайво нараховано та перераховано єдиного соціального внеску на суму 27 340, 16, у наслідок чого завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 107 000,15 грн. Також позивач фактично оспорює вимогу відповідача відшкодувати відповідні збитки

Згідно з ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Частина перша статті 244-2 КАС України встановлює, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до постанови від 27.01.2015 року (справа № 21-436а14 ) Верховний Суд України зробив наступні висновки щодо застосування правових норм за аналогічними правовідносинами.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 Положення про Держфінінспекцію Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно якого державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядалась Верховним Судом України, Інспекція пред'явила вимогу про усунення виявлених порушень та недоліків, виявлених під час ревізії Лікарні. При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказувала на виявлені збитки та їхній розмір.

Верховний суд України у вказаній постанові дійшов висновку про те, що зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року (справа № 21-40а14) та від 13 травня 2014 року ( № 21-89а14), у постановах від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14, від 10 лютого 2015 року у справі № 21-632а14, від 21 квітня 2015 року у справі №21-120а15, від 07 липня 2015 року у справі № 818/1365/13-а.

Суд зазначає, що в адміністративній справі 805/3649/16-а оскаржувана вимога Держфініспекції також вказує на виявлені збитки та встановлює їх розмір.

Суд звертає увагу позивача на те, що у даній справі, зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за цивільним позовом органу державного фінансового контролю, правильність та обґрунтованість обчислення відповідних збитків повинен перевіряти суд, який буде розглядати відповідний цивільний позов відповідача про стягнення з позивача відповідних збитків, а не суд, у який заявлено позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

З огляду на обов'язковість висновків Верховного Суду України, а також враховуючи, що оскаржувані пункти вимоги стосуються відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, суд дійшов висновку, що сама по собі вимога Державної фінансової інспекції України (без відповідного звернення відповідача до суду) в оскаржуваній частині не створює юридичних наслідків для позивача та не порушує його прав чи інтересів, а відтак, задоволення позову не буде мати на меті їх поновлення, суд не вбачає правових підстав відступити від практики Верховного Суду України з розгляду аналогічних спорів.

Отже, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 94 КАС України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Національного природного парку «Святі Гори» до Державної фінансової інспекції в Донецькій області про часткове визнання протиправною та скасування вимоги про відшкодування порушень, виявлених ревізією - відмовити повністю.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 11 січня 2017 року.

Постанову складено у повному обсязі 16 січня 2017 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частин постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бабіч С.І.