Справа № 813/2919/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року №813/2919/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гурняк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (Жидачівського відділення) про скасування рішення про застосування фінансових санкцій №000045/13-18-13/НОМЕР_1 від 05.04.2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

31 серпня 2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до «Жидачівського відділення Стрийської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області» про скасування рішення про застосування фінансових санкцій №000045/13-18-13/НОМЕР_1 від 05.04.2016 року.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 01.09.2016 року позовну заяву було залишено без руху.

13 вересня 2016 року позивач усунув недоліки позовної заяви, яка була залишена без руху.

Ухвалами судді від 13.09.2016 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.04.2016 року Жидачівським відділенням Миколаївської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000045/13-18-13/НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 6 800,00 грн. за порушення вимог п.2 ч.1 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», яке полягало у реалізації в магазині позивача пива особі, котра не досягнула 18-ти років.

Проте, позивач стверджує, що насправді в її магазині «Домашній кошик» на вул.Лазаренка, 3 у м.Львові 22.01.2016 року не мала місце подія, за яку її було притягнуто до відповідальності. Позивач наголошує на тому, що в її магазині в січні 2016 року було відсутнє в продажі пиво «Мінське Жигулівське», його продаж насправді не відбувався, про таку реалізацію пива відсутній відповідний розрахунковий документ, а тому висновок контролюючих органів про те, що вона порушили норми закону щодо роздрібної торгівлі алкогольними напоями є безпідставним.

Також фізична особа-підприємець ОСОБА_3 покликається на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 року, якою було скасовано постанову про накладення штрафу на продавця магазину «Домашній кошик» за неіснуюче порушення, а отже, безпідставним є притягнення до відповідальності й позивача.

У зв'язку з чим, позивач стверджує, що нею не здійснювалася реалізація пива неповнолітній особі, а тому вважає свої вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідач із позовними вимогами не погодився та надав до суду відповідні письмові заперечення на адміністративний позов.

У таких запереченнях відповідач зазначає, що працівниками Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області 22.01.2016 року було виявлено та в подальшому задокументовано факт продажу в магазині «Домашній кошик» на вул.Лазаренка, 3 у м.Львові слабоалкогольних напоїв (пива) особі, яка не досягла 18-ти річного віку. Зазначене підтверджується сукупністю зібраних правоохоронним органом матеріалів, пояснень (в тому числі, неповнолітнього) та вказує на порушення зі сторони фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, яка провадить торгівлю в зазначеному магазині, п.2 ч.1 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відтак, за таких обставин, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 була обґрунтовано та правомірно притягнена до відповідальності, а доводи позивача за цим позовом є лише наміром уникнути відповідальності за дійсно допущене порушення.

З огляду на вказане, відповідач не вбачає порушень зі своєї сторони, вважає позов необґрунтованим і просить у його задоволенні відмовити повністю.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, поясненнях та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила, надала пояснення аналогічні викладеним у запереченнях, наголосила на правомірності оспорюваного рішення та просила у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 здійснює торгівельну діяльність в магазині на вул.Лазаренка, 3 у м.Львові та відповідно до ліцензії серії АЖ №048104 від 10.12.2015 року (реєстраційний №15131847.25/365 від 07.12.2015 року), їй надано право роздрібної торгівлі алкогольними напоями в такому магазині.

Рішенням про застосування фінансових санкції від 05.04.2016 року №000045/13-18-13/НОМЕР_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, на підставі матеріалів Франківського ВП ГУНП у Львівській області від 12.02.2016 року, за порушення вимог п.2 ч.1 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», згідно з абз.9 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», було застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 6 800,00 грн. за реалізацію алкогольних напоїв особі, що не досягла 18-ти років.

Позивач, вважаючи, що таке рішення є безпідставним, не погодилася з ним та оскаржила до суду за цим позовом, вказуючи на фактичне недопущення порушення, за яке її було притягнуто до відповідальності.

У зв'язку з чим, суд, вирішуючи даний спір, керуючись принципом змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ураховуючи визначений законом обов'язок з доказування в такій категорії справи, виходить із наступного.

Так, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років.

Відповідно до ч.4 ст.15-3 зазначеного вище Закону, продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Аналогічну норму містить і п.10 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 року №854, який передбачає, що продаж алкогольних напоїв громадянам, які не досягли 18-річного віку, забороняється. В разі виникнення сумніву щодо віку покупця продаж алкогольних напоїв здійснюється за умови пред'явлення документа, що засвідчує його вік.

У ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення вимог ст.15-3 цього Закону законодавець передбачив відповідальність, а саме - застосування до суб'єкта господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6 800 грн.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку щодо запровадження в імперативній формі заборони на продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років, за порушення якої встановлено відповідальність у т.ч. шляхом застосування фінансових санкцій у вигляді штрафів.

А разом із наданим продавцеві цим Законом правом отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, документи, які підтверджують вік такого покупця, такі вимоги повинні спонукати суб'єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену в законі продукцію. І навіть відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж, у зв'язку з цим забороненого товару особі, що не досягла 18-ти років, не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності, така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.03.2013 року у справі №2а-48а13.

Як визначено п.5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Суд відзначає, що наявними у матеріалах даної справи відомостями та доказами засвідчується документування правоохоронними органами (Франківським відділом поліції ГУНП у Львівській області) факту продажу 22.01.2016 року в магазині «Домашній кошик» на вул.Лазаренка, 3 у м.Львові слабоалкогольного напою (пива «Мінське Жигулівське») ОСОБА_4, який є неповнолітнім.

Указане, зокрема, вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 25.01.2016 року, рапорта від 25.01.2016 року, пояснень від 22.01.2016 року, а також підтверджується показаннями свідків зі сторони відповідача.

При цьому, судом установлено, що на час придбання слабоалкогольного напою (пива «Мінське Жигулівське») ОСОБА_4 дійсно не досяг 18-ти річного віку, позаяк датою народження останнього є 15.05.1999 року, що засвідчується його паспортом.

Відтак, наведене, на переконання суду, вказує на реально допущене порушення зі сторони суб'єкта господарювання, який провадить торгівельну діяльність у магазині на вул.Лазаренка, 3 у м.Львові, оскільки всупереч положенням п.2 ч.1 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» здійснено продаж алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18-ти років, що в свою чергу передбачає притягнення такого суб'єкта до відповідальності.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на окремі неточності в матеріалах правоохоронних органів, якими задокументовано вказане вище порушення, й вважає їх неістотними описками. А показання свідків зі сторони позивача суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за допущене правопорушення та такі, що не спростовують достовірно докази та доводи, наведені відповідачем.

Суд також бере до уваги покликання позивача на відсутність розрахункового документа, що засвідчує продаж 22.01.2016 року в магазині «Домашній кошик» на вул.Лазаренка, 3 у м.Львові слабоалкогольного напою (пива «Мінське Жигулівське»), проте оцінює їх критично.

Так, відповідно до п.п.14.1.202 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, продажем (реалізацією) товарів є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Положення п.п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачають, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

За змістом ст.2 указаного вище Закону розрахунковим документом є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Пунктом 26 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 року №854, передбачено, що під час продажу алкогольних напоїв продавець зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Із огляду на викладене, доказом факту продажу товару суб'єктом господарювання при здійсненні реалізації слабоалкогольного напою (пива) дійсно може бути розрахунковий документ встановленої форми та змісту (касовий чек), отриманий унаслідок переведення відповідної операції через реєстратор розрахункових операцій. Однак, такий розрахунковий документ не є вичерпним доказом продажу відповідного товару, оскільки його відсутність може свідчити про інші обставини - або про недотримання суб'єктом господарювання положень ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за що ст.17 вказаного Закону передбачена відповідальність, або про намір уникнути відповідальності за реалізацію алкогольних/слабоалкогольних напоїв тощо.

Відтак, на переконання суду, відсутність у даному випадку розрахункового документа про продаж 22.01.2016 року ОСОБА_4 в магазині на вул.Лазаренка, 3 у м.Львові слабоалкогольного напою (пива «Мінське Жигулівське») не є достовірним і достатнім свідченням того, що такій особі, яка не досягла 18-ти років, не було здійснено фактичної реалізації відповідного слабоалкогольного напою. Більш того, як уже зазначено вище, продаж пива вказаній неповнолітній особі підтверджується іншими доказами, які судом узяті до уваги.

Суд також вважає за необхідне надати критичної оцінки покликанням позивача на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 року, якою було скасовано постанову про накладення штрафу на продавця магазину «Домашній кошик» за продаж слабоалкогольного напою неповнолітньому ОСОБА_4. У цьому контексті суд відзначає, що відповідно до ч.4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. У даному ж спорі не розглядається справа про наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, а тому зазначена постанова не є обов'язковою для адміністративного суду при розгляді цієї справи.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що оспорюване рішення було винесене за наявності достатніх для цього підстав, є належно мотивоване, базується на відповідних законодавчих приписах, а відтак, воно є правомірним. Більш того, суд бере до уваги суспільну важливість заборони на продаж алкогольних/слабоалкогольних напоїв неповнолітнім, що в свою чергу покладає на учасників у цих правовідносинах особливу відповідальність за свої дії та вимагає від них суворого дотримання регламентуючих норм чинного законодавства України, чого в даному випадку забезпечено не було.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із огляду на все вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що рішення про застосування фінансових санкцій від 05.04.2016 року №000045/13-18-13/НОМЕР_1, є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а доводи позивача не спростовують правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, у зв'язку з чим у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки такі витрати відповідачем не підтверджені, вони на позивача не покладаються.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 17 січня 2017 року.