Справа № 826/18357/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

01 грудня 2016 року м. Київ № 826/18357/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1
до Служби безпеки України Голови Служби безпеки України Грицака Василя Сергійовича
про зобов'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Служби безпеки України та Голови Служби безпеки України Грицака Василя Сергійовича в якому просив суд :

- визнати компетенцією Служби безпеки України діяльність чиновників державної влади і місцевого самоврядування у сфері оборони по відношенню до колишніх радянських офіцерів звільнених у запас або відставку в період з 1990 року по 03.02.1995 рік. зокрема в питанні реалізації їх прав на житло, згідно:

а) Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991№1932-ХІІ: - Кабінетом Міністрів України, зокрема: «забезпечити реалізацію права на соціально-економічний захист військовослужбовців та осіб, звільнених у запас або у відставку, членів їх сімей...» (ст. 9 Закону).

- Міністерством Оборони України, зокрема: «здійснювати заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил України, особам, звільненим у запас або відставку» (ст. 10 Закону)

- Місцевими державними адміністраціями, зокрема: "реалізувати право на соціально-економічний та соціально-правовий захист військовослужбовців та осіб, звільнених у запас або у відставку, членів їх сімей......" (ст. 14 Закону).

б) Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-ХІV:

- місцевими державними адміністраціями на своїй території, зокрема:

« забезпечує виконання законодавства про пільги, встановлені для ветеранів війни та прирівняних до них осіб, військовослужбовців, звільнених з військової служби." (п. 3 ст. 27 Закону).

в) Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВО: місцевими органами самоврядування, яким надані делеговані повноваження по «забезпеченню здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов ветеранів війни, а також військовослужбовців, звільнених у запас або відставку» (ст. 34 Закону).

- визнати порушеними права людини гарантовані ст.ст. З, 4п.1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.2 п.1 Протоколу №4 до Європейської Конвенції сім'ї учасника бойових дій, колишнього радянського офіцера ОСОБА_1 (ОСОБА_3 - дружини, ОСОБА_4 - дочки /1978р.н./, ОСОБА_5!" - дочки /1983р.н/, ОСОБА_6 - внучки /2004 р.н./ діями, зокрема чиновників Служби безпеки України, направлених на реалізацію злочинної схеми по викраденню коштів, створеної Кабінетом Міністрів України, які виділяються в бюджеті України для реалізації житлових прав колишніх радянських офіцерів звільнених у запас або відставку в період з 1990 року по 03.02.1995 рік, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в органах місцевого самоврядування, шляхом створення і збереження на протязі 25 років так званої «пільгової черги» із числа колишніх радянських офіцерів звільнених у запас або відставку , в тому числі і учасників бойових дій, в тому числі і тих, які знаходяться на квартирного обліку Полтавської облдержадміністрації, Полтавського міськвиконкома з 11.07.1990 року до сьогодні, де під № 26. станом на сьогодні, знаходиться сім'я ОСОБА_1 з 23.06.1993 року.

- встановити, що Служба Безпеки України з 03.12.2002 року до сьогодні попереджена про загрозу державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України з боку бандитсько-мафіозних кланів України, в тому числі бандитсько-мафіозного клану П.Порошенко, зокрема в наслідок здійснення Україною злочину геноциду /порушення ст. З Європейської Конвенції/ по відношенню до колишніх радянських офіцерів звільнених у запас або відставку в період з 1990 року по 03.02.1995 рік.

- встановити загрозою честі, здоров'ю і життю сім'ї ОСОБА_1 діяльність ОСОБА_1 по реалізації загальновизнаних прав людини і громадянина сім'ї ОСОБА_1 порушених в наслідок злочину геноциду /порушення ст. З Європейської Конвенції/, який здійснюється Україною по відношенню до колишніх радянських офіцерів, в тому числі учасників бойових дій, в судах України до перших осіб держави в порядку кримінального і адміністративного судочинства, в судах Російської Федерації і в Європейському Суді з Прав Людини в відповідності до ст. 55 Конституції України, ст. 34 Європейської Конвенції в наслідок, зокрема:

А) Існування заінтересованих осіб в діяльності злочинної схеми створеної Кабінетом Міністрів України по викраденню коштів із бюджету України як будто би для реалізації житлових прав колишніх радянських офіцерів звільнених у запас або відставку в період з 1990 року по 03.02.1995 рік, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в органах місцевого самоврядування.

Б) Узурпація влади в Полтавській області бандитсько - мафіозним кланом ОСОБА_9, який з 2003 року керує Полтавським регіоном в якості голови Полтавської облдержадміністрації, голови Полтавської облради, голови Полтавської організації «Партії регіонів», станом на сьогодні керує фракцією в Полтавській обласній раді, який вкрав кошти, які були виділені державою для реалізації житлових прав радянських офіцерів, син якого ОСОБА_9, станом на сьогодні, керує Полтавським окружним адміністративним судом в якості заступника голови Полтавського окружного адміністративного суду.

В) Створення в Україні псевдо патріотичних озброєних організацій діяльність яких бандитсько-мафіозним кланом П.Порошенко поставлена над Законом, дії яких направлені на переслідування і знищення осіб, які не підтримують офіційної точки зору на діяльність влади.

- зобов'язати Службу безпеки України:

A)У межах визначеної законодавством компетенції забезпечувати захист особистої безпеки сім'ї ОСОБА_1, громадян і осіб, які будуть брати участь у адміністративному і кримінальному судочинстві в Україні, Російській Федерації і Франції при реалізації порушених загальновизнаних прав людини і громадянина сім'ї ОСОБА_1;

Б)У межах визначеної законодавством компетенції виявити коло осіб заінтересованих у створенні і збереженні на протязі 25 років «пільгових черг» із числа колишніх радянських офіцерів і ліквідувати злочинну схему по викраденню коштів, створену Кабінетом Міністрів України, які виділяються в бюджеті України для реалізації житлових прав колишніх радянських офіцерів звільнених у запас або відставку в період з 1990 року по 03.02.1995 рік. які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в органах місцевого самоврядування, діяльність яких посягає на державний суверенітет конституційний лад і територіальну цілісність України в наслідок створення сукупності громадян України, зокрема колишніх радянських офіцерів, які вважають неможливість створення правової незалежної держави в Україні в наслідок узурпації влади в Україні бандитсько-мафіозними кланами, в тому числі бандитсько-мафіозним кланом П. Порошенко.

В) Ознайомити ОСОБА_1 з матеріалами справи на підставі яких колишній радянський офіцер, випускник Полтавського вищого зенітного ракетного училища імені генерала армії Ватутіна М.Ф. ОСОБА_2 Полтавським районним судом Полтавської області був визнаний у здійсненні карного злочину, передбаченого ст.258 - 3 ч.І (створення терористичної групи, або терористичної організації) Кримінального кодексу України з метою реалізації порушених загальновизнаних прав людини і громадянина членів сім'ї ОСОБА_1 в судах України, Російської Федерації і в Європейському Суді з прав людини

Згідно ч. 2 ст. 107 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.

В силу положень п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що цей позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з таких підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Суд зазначає, що цією нормою КАС України визначено особливість таких компетенційних спорів, а саме те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем, є суб'єкти владних повноважень. Позивачем у компетенційних спорах є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Пунктом 6 частини четвертої статті 105 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимогу про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Отже, адміністративний позов відповідно до приписів цього пункту може містити вимогу про встановлення компетенції, однак, така вимога може мати місце лише у спорі між суб'єктами владних повноважень, що виник з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, щодо подібних за змістом функцій.

Крім того, статтею 3 КАС України встановлено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач поряд з іншим просить суд встановити різні факти, такі як існування загрози його життю та здоров'ю, щодо узурпації влади, щодо створення об'єднань та організацій, та інші.

Разом з тим, відповідно до статті 234 Цивільного процесуального кодексу України встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відбувається за правилами, визначеними главою 6 Цивільного процесуального кодексу України.

Зокрема, частиною 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України).

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що спірні правовідносини в частині встановлення фактів (п. 2, 3,4, розділу прохальної частини позову ) не відносяться до сфери публічно-правових відносин та гарантуються нормами окремої приватної галузі права.

Що ж стосовно решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Позов адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт (особа), за нормами КАС України, вважається суб'єктом владних повноважень лише тоді, коли він у конкретних правових відносинах, у яких виник спір, здійснює владні управлінські функції (владно керує поведінкою інших суб'єктів, а ці суб'єкти законодавчо підкоряються вимогам та приписам такого владного суб'єкта).

У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (відносно іншого суб'єкта, який є учасником спору), такий суб'єкт не знаходиться "при здійсненні владних управлінських функцій", та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

Отже, необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин. Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, наприклад, приватного цивільного чи господарського права, інтересу відповідно до норм Цивільного чи Господарського кодексів України, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши позов ОСОБА_1, судом встановлено, що викладені у розділі 2 прохальної частини позову вимоги, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не містять жодних вимог на зобов'язання відповідача вчинити дії на виконання його управлінських функцій чи інших делегованих повноважень, а тому не являється, у даному випадку, суб'єктом владних повноважень по відношенню до позивача

На підставі вищенаведеного, ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу негайно.

3. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому повернуті супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

4. У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Ухвала може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Т.П. Балась