Справа № 127/25080/16-а
Суддя: Сичук М. М.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/142/17
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Вінниця про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірною бездіяльність УПФУ в м. Вінниці щодо не поновлення виплати пенсії за інвалідністю з дитинства та зобовязати УПФУ в м. Вінниці поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за інвалідністю з дитинства з 01.06.2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він перебуває на обліку в УПФУ в м. Вінниці та починаючи з грудня 2004 року, отримує пенсію за інвалідністю з дитинства відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія у порядку ЗУ «Про державну службу» не призначалась. 01.04.2015 року, у звязку з набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 VIII, а також враховуючи, те що ОСОБА_1 працює на державній службі начальником Липовецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, йому було припинено виплату пенсії.

10.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Вінниця із заявою, в які просив поновити з 01.06.2015 року виплату пенсії. Листом від 24.03.2016 року № 48/Р-2 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про зобовязання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького міського суду від 20.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в м. Вінниця про зобовязання вчинити дії за період з 01.06.2015 року до 22.05.2016 року включно залишено без розгляду та відкрито скорочене провадження.

Відповідачем у десятиденний строк з дня одержання ухвали суду від 20.12.2016 року та копій документів суду були надані заперечення проти позову, в яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в м. Вінниці та починаючи з грудня 2004 року, отримує пенсію за інвалідністю з дитинства відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія у порядку ЗУ «Про державну службу» не призначалась. 01.04.2015 року, у звязку з набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 VIII, а також враховуючи, те що ОСОБА_1 працює на державній службі начальником Липовецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, йому було припинено виплату пенсії.

З 01 квітня 2015 року набули чинності норми «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. В зв'язку з чим у квітні 2015 року позивач не отримав чергову виплату пенсії

10.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Вінниця із заявою, в які просив поновити з 01.06.2015 року виплату пенсії. Листом від 24.03.2016 року № 48/Р-2 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

За загальним правилом установленим ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Посилання відповідача на ст. 47 Закону України ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України»; «Про державну службу»; «Про прокуратуру»; «Про судоустрій і статус суддів».

За правилами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є достатньо підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Факти, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини підтверджуються наявними доказами.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи положення ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 1102,40 гривень з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 158-163 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця щодо не поновлення виплати пенсії за інвалідністю з дитинства ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за інвалідністю з 23.05.2016 року

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя