Справа № 552/6499/13-а
Суддя: Божук Д. А.
Дата ухвалення: 2013-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6499/13-а
Провадження № 2-а/552/259/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2013 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Божук Д.А.

при секретарі Саєнко М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, третя особа Управління пенсійного фонду України Київського району міста Полтави про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ВП № 27256814 від 29.08.2013 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2а-3594/2010 виданого 21.06.2011 року Київським районним судом міста Полтави. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вказана постанова є протиправною, так як рішення суду не виконано повністю, оскільки позивачу не проведена виплата нарахованих сум.

Позивач та відповідач у судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Третя особа - Управління Пенсійного фонду України Київського району міста Полтави уповноваженого представника до суду не направила, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Від третьої особи надійшли письмові заперечення. У своїх запереченнях остання посилається на те, що постанова відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження від 29.08.2013 року є обґрунтованою та винесеною відповідно до вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі. Також зазначила, що виплата пенсії згідно постанови Київського районного суду міста Полтави від 10.12.2010 року буде здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Відповідно до ч. 4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача, третьої особи в межах наявних в справі доказів.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Обов'язковість виконання рішень, ухвал, постанов суду визначена положеннями ст. 124 Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства Юстиції України.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державаної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 від 29.08.2013 року, вдруге було закінчено виконавче провадження № 27256814 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-3594/2010 виданого 21.06.2011 року Київським районним судом міста Полтави про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави здійснити перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з врахуванням приписів ст. 67 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 ЗУ «Про загальнобовязкове пенсійне страхування» по другій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за період з 21 травня 2010 року та провести виплату нарахованих сум, а також здійснити перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з врахуванням приписів ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнобовязкове пенсійне страхування» по третій групі інвалідності в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 21 травня 2010 року та провести виплату нарахованих сум.

Вказану постанову було надіслано позивачу 06.09.2013 року. (а.с.7)

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно частини третьої ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Статтею 89 Закону в свою чергу передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Згідно ч.1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» в разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 даної статті передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Законом України «Про виконавче провадження» чітко передбачено послідовність дій державного виконавця, що має передувати закінченню виконавчого провадження за п.11 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Головним державним виконавцем Пецяк Л.В. такий порядок додержаний.

При цьому відповідачем не спростовані обставини, викладені у позовній заяві належними та допустимими доказами, зокрема, з приводу того, що головний державний виконавець у виконавчому провадженні перевіряв поважність причин невиконання судового рішення.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 ст. 8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Європейський Суд з прав людини в своїх Рішеннях, в тому числі прийнятих відносно України, неодноразово зазначав, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Зокрема, в Рішенні Європейського Суду з прав люди людини від 08 листопада 2005 року (справа «Кечко проти України», заява № 63134/00) зазначено таке: «Суд не приймає аргумент Уряду відносно бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань».

Беручи до уваги вищенаведену судову практику Європейського Суду з прав людини, суд приходить до висновку, що відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не є підставою для закінчення виконавчого провадження і не звільняє боржника від виконання рішення суду та не може бути визнано поважною причиною для невиплати нарахованих сум пенсії.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Судові витрати у справі суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 17, 49, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 7, 8, 9, 99, 158-163, 181 та 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ВП №27256814 від 29.08.2013 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2а-3594/2010 виданого 21.06.2011 року Київським районним судом міста Полтави.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги на постанову у 10-денний термін.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.А. Божук