Справа № 752/21850/14-а
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 січня 2017 року м. Київ№ 752/21850/14-а
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у письмовому провадженні матеріли справи

За позовомОСОБА_1
до треті особи Київської міської ради Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_2
провизнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1.) звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до Київської міської ради (далі також - відповідач або КМР), за участю третіх осіб - Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - третя особа 1 або Департамент), ОСОБА_2 (далі також - третя особа 2 або ОСОБА_2.) про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 18.09.2014 № 205/205 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд».

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.01.2015 справу передано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2015 справу прийнято до провадження.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте всупереч земельного законодавства, порушує права та законні інтереси позивача як користувача земельної ділянки, так як частина земельної ділянки, яка пропонується спірним рішенням для відведення гр. ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку законним користувачем якої є позивач.

Відповідач подав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що спірне рішення прийняте в межах повноважень та у спосіб визначений діючим законодавством.

Також, відповідач подав суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Департамент подав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав законності спірного рішення та відсутності з його боку будь-яких порушень прав та законних інтересів позивача.

ОСОБА_2, у письмових поясненнях, проти вимог позивача заперечив наголошуючи на дискреційності повноважень КМР щодо передачі у власність земельних ділянок та надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, відповідно, про неможливість втручання судом у такі повноваження. Також, зауважив, що спірним рішенням йому виділена земельна ділянка, яка не знаходиться у володіння чи користуванні інших осіб, отже рішення є законним та скасуванню не підлягає. Просив суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неприбуттям у судове засідання третьої особи 1, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, керуючись власним внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Наведене свідчить, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою та службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійснені владних управлінських функцій.

За змістом частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у Кодексі адміністративного судочинства України також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Предметом спору в даній адміністративній справі є визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 18.09.2014 № 205/205 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд».

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що спірне рішення є актом індивідуальної дії відносно ОСОБА_2, отже право на оскарження такого акту належить саме ОСОБА_2

Крім того, судом з'ясовано, що Київською міською радою прийнято рішення від 08.10.2015 № 155/2058 «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул. Лазурній, 50 у Голосіївському районі м. Києва».

Таким чином, фактично, втрачена актуальність спору, що є предметом розгляду у даній справі, проте має місце спір про право.

Згідно позиції, висловленої Верховним Судом України, зокрема, у постановах № 21-493а14 від 11.11.2014, № 21-308а14 від 09.12.2014, № 21-34-15 від 24.02.2015, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Частиною 1 статті 244-2Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В силу пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю з підстав того, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, статті 165, статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у даній справі № 752/21850/14-а.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій