Справа № 591/6715/16-а
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/6715/16-а
Провадження № 2-а/591/135/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бондар А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

14.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління ПФУ Сумської області, просив зобов'язати відповідача поновити з 04.10.2016 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності 3 групи. Вимоги обґрунтовував тим, що з 24.09.2015 року йому було призначено пенсію по інвалідності 3 групи відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В подальшому, в зв'язку з із звільненням з посади судді господарського суду Сумської області у відставку, позивач звернувся 04.10.2016 року до УПФУ із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Грошове утримання відповідачем було нараховане, але при цьому відповідач припинив нарахування та виплату пенсії по інвалідності. Позивач не згоден з вказаними діями відповідача, та вважає, що відповідач безпідставно ототожнює поняття «пенсії» та «щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці». Позивач посилається на визначення пенсії згідно ст. 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та посилається на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року у справі № 4-рп/2-16, згідно якого поняття «щомісячне довічне грошове утримання» та «пенсія» відрізняються. На щомісячне довічне грошове утримання мають прав суддя, які пропрацювали на посаді не менше 20 років і мають бездоганну репутацію, воно виплачується не з коштів Пенсійного фонду, а з фондів державного бюджету. У мотивувальній частині рішення КСУ зазначив, що матеріальне забезпечення суддів після виходу у відставку не є привілеєм, а засобом конституційного забезпечення їх незалежності. Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за віком. Аналогічну позицію щодо того, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою соціального забезпечення судді, КСУ виклав також у рішенні від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, рішенні від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, рішенні від 14.12.2011 року № 18-рп/2011. Позивач посилається на те, частиною 1 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» (в новій редакції), надано право судді у відставці лише після досягнення ним пенсійного віку (62 роки для чоловіків), вибирати, отримувати щомісячне довічне грошове утримання або пенсію за віком. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Тому позивач вважає, що призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не виключає нарахування та отримання пенсії по інвалідності.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, подав письмові заперечення (а.с.13-14), суть яких зводиться до того, що 04.10.2016 року позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від суддівської винагороди. Відповідач посилається на ч. 1 ст. 141 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» , та зазначає, що судді, який вийшов у відставку після досягнення пенсійного віку виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 цього Закону, суддя, який не досяг віку, встановленого ч. 1 ст. 141, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідач вважає, що виходячи з указаних норм закону, суддя має прав отримувати пенсію або щомісячне довічне грошове утримання, за його вибором, оскільки щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є різновидом пенсійного забезпечення, тобто спеціальною пенсією.

Відповідач посилається на ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один із видів довічно пенсії за її вибором.

Так як позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке є різновидом спеціально пенсії, тому підставі для продовження виплати пенсії по інвалідності.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач послався на Рішення КСУ від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, в якому встановлено, що суддя досяг віку, встановленого ч. 1 ст. 138 Закону № 2453, він може за його вибором одержувати пенсію державних службовців або щомісячне довічне грошове утримання.

Враховуючи викладене, відповідач просив у позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши в суді оригінал пенсійної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 24.09.2015 року ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності ІІІ групи відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.6, 7).

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VIII звільнено з посади судді в зв'язку з поданням заяви про відставку суддю господарського суду Сумської області ОСОБА_1.

З 04.10.2016 року ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% від суддівської винагороди, що склало 18560, 00 грн. (а.с.6).

Посилаючись на ч. 1 ст. ч. 2 ст. 141 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», щодо виплати судді, кий вийшов у відставку пенсії або за його вибором щомісячного довічного грошового утримання, управління пенсійного фонду припинило виплату пенсії про інвалідності (а.с.6, 13).

Суд не може погодитися з обґрунтованістю такого мотивування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Частинами 1 і 3 ст.8 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Згідно до ст.22 Конституції України - права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст.126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року №4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному Законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч.3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п.54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН. Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

У своєму рішенні від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив (пункт 3), що здійснюючи перевірку вказаного положення на відповідність Основному Закону України, Конституційний Суд України виходить з того, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до частини першої статті 141 Закону № 2453 судді, який вийшов у відставку, виплачується щомісячне довічне грошове утримання або пенсія за його вибором.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Інвалідам, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно.

Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто він ще не досяг віку, встановленого частиною першою ст. 142 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», і отримує щомісячне довічне грошове утримання згідно ч. 2 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, до досягнення позивачем 62 років перед ним не виникає право вибору між отриманням щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і він має право також отримувати пенсію про інвалідності, яка призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо права вибору судді у відставці одержувати або пенсію державних службовців або щомісячне довічне грошове утримання, оскільки пенсія по інвалідності є іншим видом пенсії ніж пенсія за віком, і має інші підстави її призначення.

За вказаних обставин, позов підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Враховуючи зазначене, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с.1) слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 71, 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного Фонду України в Сумській області поновити з 04 жовтня 2016 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності 3-ї групи.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Постанова суду у повному обсязі складена в п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми (підпис) Г.В.Кривцова