Справа № 826/9048/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9048/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" за участю третьої особи - ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_4 до комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" за участю третьої особи - ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності - задоволено.

Скасовано рішення комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 18 жовтня 2010 року, реєстраційний номер №31799647, номер запису №3496, в книзі д. 1266-196 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, на підставі договору довічного утримання від 11 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О., зареєстрованого в реєстрі за №13116.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, третя особа - ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєстровано 18 жовтня 2010 року право власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (реєстраційний номер 31799647, номер запису: 3496 в книзі: д. 1266-196) на підставі договору довічного утримання, посвідченого 11 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О.

В подальшому, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року №759/17757/15-ц вказаний вище договір розірвано, а право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_4

Позивач звернуласт до суду з даним позовом, оскільки на даний час позбавлена можливості реалізувати своє право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 шляхом його державної реєстрації, через те, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься запис про державну реєстрацію права власності на вказану вище квартиру за третьою особою, що в свою чергу, є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 19 цього Закону (у редакції чинній на момент прийняття спірного рішення) визначено, що підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, серед іншого, є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, встановлено, що до 01 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року N 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Тобто, державна реєстрація прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав станом на час прийняття спірного рішення здійснювалася комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» на підставі нотаріально посвідченого договору довічного утримання.

Як зазначалося вище, у відповідача станом на час вчинення реєстраційної дії були підстави для реєстрації права власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання.

Однак, судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року №759/17757/15-ц договір довічного утримання, який був підставою для реєстрації права власності за третьою особою розірвано, а право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_4

Тобто, обставини розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 є встановленими не потребують доказуванню.

Відповідно до ч. 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1,2 статті 319 ЦК України).

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, згідно п.5 ч. 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Так, з метою державної реєстрації прав та їх обтяжень позивач звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чмирука Олександра Юрійовича, який своїм рішенням від 20 травня 2016 року №29685354 відмовив у державній реєстрації прав та їх обтяжень з огляду на те, що заявлене право вже зареєстровано за іншою особою.

Відповідно до п. 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу (п. 2.6 Порядку №3502/5).

Згідно п. 2.10 Порядку №3502/5, за результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством визначено правовий механізм скасування записів Державного реєстру прав, який полягає в поданні заявником, зокрема, заяви та рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. В той же час, іншого правового механізму щодо скасування записів Державного реєстру прав чинним законодавством не передбачено, як вірно було зазначено судом першої інстанції.

Відповідно, лише в разі скасування рішення державного реєстратора може бути скасовано запис Державного реєстру прав, і як наслідок, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями можуть бути усунуті.

Таким чином, обґрунтованим вбачається даний позов та, відповідно, суд вірно дійшов висновку про скасування рішення відповідача про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (реєстраційний номер 31799647, номер запису: 3496 в книзі: д. 1266-196) на підставі договору довічного утримання, посвідченого 11 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні постанови судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.