Справа № 287/24/16-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Винар Л.В.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"11" січня 2017 р. Справа № 287/24/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Капустинського М.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від "20" жовтня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ

12 травня 2016 року позивач - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області щодо відмови у виплаті пенсії, відповідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.04.2015 року, зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії з 01.04.2015 року, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від "20" жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області щодо відмови у виплаті позивачу пенсії, відповідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - протиправними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області відновити нарахування та виплату пенсії, за період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року включно, позивачу, як інваліду третьої групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи у 1986 році, першої категорії.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області відновити нарахування та виплату пенсії позивачу, як інваліду третьої групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи у 1986 році, першої категорії, починаючи з 01.01.2016 року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга належить до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Матеріалами справи встановлено, що позивач працює в Управлінні праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області та з 08 жовтня 2009 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Олевському районі, одержує пенсію як інвалід третьої групи захворювання, яке пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 01 квітня 2015 року відповідачем виплату вказаної вище пенсії позивачці припинено з посиланням на вимоги Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-УІІІ (далі Закон №213), яким внесені зміни до статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтверджується листом відповідача №650/03 від 11.02.2016 року про відмову в поновленні виплати пенсії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон №213-VIIІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", яким внесено зміни до статті 47 Закону №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону №213-VIIІ встановлено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки, Закон №213-VIIІ не скасовано, положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то відповідно з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу".

Відтак, з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії були відсутні і починаючи з вказаного періоду право позивача на отримання пенсії порушено.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Враховуючи, що з 01 червня 2015 року втратили свою чинність правові підстави тимчасового припинення виплати позивачу пенсії, тому відмова відповідача у виплаті позивачу призначеної, відповідно до Закону України "Про державну службу" пенсії, починаючи з 01.06.2015 року, є протиправною.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що за відповідний період 2015 року виплату пенсії слід відновити, однак вважає помилковим зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії з 01.06.2015 року по 11.12.2015 року, з огляду на наступне.

Відповідно частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала.

Разом з тим, спірні правовідносини виникли з приводу виплати пенсії, яка за своєю правовою природою не є одноразовою виплатою, а носить щомісячний та безстроковий характер. Про припинення виплати пенсії позивач дізнався у відповідному місяці.

Оскільки з позовною заявою позивач звернувся 12 травня 2016 року, колегія суддів приходить до висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з 01.06.2015 року.

Враховуючи приписи статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні вимоги з 01.06.2015 року по 11.11.2015 року слід залишити без розгляду, та скасувати постанову суду першої інстанції у вказаній частині.

Щодо відновлення виплати пенсії починаючи з 01.01.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 24.12.2015 року №911, який набрав чинності з 01.01.2016 року, статтю 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" викладено у новій редакції, передбачено що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється.

Законодавець з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року тимчасово обмежив виплату пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів".

Вказані норми Закону на час виникнення спірних правовідносин були діючими, рішенням Конституційного Суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягали обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

В рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року №3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Враховуючи вищенаведене, позивач одержувала раніше призначену пенсію, як посадова особа органу державної влади (місцевого самоврядування) - державний службовець, що працює на посаді та умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", а отже дія Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах державної влади поширюється на неї в повному обсязі.

Відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним дій Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області щодо невиплати пенсії позивачу у період з 12.11.2015 року по 31.12.2015 року.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області задовольнити частково, постанову Олевського районного суду Житомирської області від "20" жовтня 2016 р. скасувати, в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_3 пенсії, як інваліду третьої групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи у 1986 році, першої категорії, за період з 01 січня 2016 року.

Прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позовні вимоги за період з 01 червня 2015 року по 11 листопада 2015 року залишити без розгляду.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: М.М. Капустинський

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано: рек з пов про вруч

1 - в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3 - відповідачу: Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області вул.Свято-Миколаївська,31, м.Олевськ, Житомирська область, 11002

- ,