Справа № 307/1509/15-а
Суддя: Мельник В. І.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/1509/15-а
Провадження № 2-а/307/46/15
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мельник В.І при секретарі, ОСОБА_1 з участю адвоката Кохман М.В позивачки ОСОБА_3 представника відповідача Рішко С.М розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за адміністративним позовом :

ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Тячівської районної держаної адміністрації про визнання дій неправомірними поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В С Т А Н О В И В:

Позивачка пред'явила позов в суд до відповідача про визнання дій неправомірними , поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивує тим, наказом № 28 від 9 квітня 2004 року вона була прийнята на роботу в управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації спеціалістом першої категорії по відділу допомоги сім'ям з дітьми. У відділі соціального захисту населення вона працювала 15 років . За період роботи чесно і добросовісно відповідально виконувала свої трудові обов'язки , дотримувалась трудової дисципліни та дисциплінарних стягнень до неї не застосовувалось.

Наказом № 9 від 6 квітня 2015 року вона звільнена з роботи, за угодою сторін на підставі ст.36 пн.1 КЗпП України . З наказом про звільнення вона не може погодитись і вважає своє звільнення незаконним.

Трудовий договір це угода між працівником та власником підприємства відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" пн.. 8 сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження про звільнення з роботи не означає що трудовий договір припинено за ст. 36 пн.1 КЗпП України не було домовленості про підставу припинення трудового договору.

У 2004 році вона була прийнята на роботу в управління праці та соціального захисту населення Тячівської районної держаної адміністрації на невизначений строк. Потреба у звільненні за пн..1 ст. 36 КЗпП України являється насамперед у сторін строкового договору. . Закон також не перешкоджає припинення трудового договору за угодою сторін укладеного на невизначений строк . Крім того працівник має право розірвати трудовий договір попередивши про це власника за два тижні. Якщо працівник просить про звільнення до закінчення двотижневого строку , власник може погодитись на це, але в такому разі звільнення здійснюється з ініціативи працівника за ст. 38 КЗпП України.

Звільнення за ст.36 пн.1 КЗпП України необхідна згода обох сторін, але бажання на звільнення у неї не було. Заяву про звільнення вона писала під тиском начальника соціального захисту населення ОСОБА_5 Мешканка с. Біловарці ОСОБА_6 написала скаргу до Закарпатської обласної державної адміністрації, на її неналежне обслуговування працівниками соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації. На скаргу було відредаговано миттєво, працівники управління соціального захисту населення поїхали і відібрали пояснення у ОСОБА_6 яка в своїх поясненнях зазначила що нібито у 2014 році вона вимагала у неї 500 гривень.

Коли начальник відділу соціального захисту населення ОСОБА_5В прочитав пояснення ОСОБА_6 почав погрожувати їй прокуратурою, міліцією та судом. На протязі декілька днів він викликав її до себе погрожував та примусив написати заяву про звільнення. Не витримавши таких знущань вона написала заяву про звільнення за власним бажанням. Через декілька днів ОСОБА_5В викликав її і примусив написати заяву про звільнення за угодою сторін.

Вважає що заява була написана під тиском, вона не хотіла звільнятись з роботи. Просить суд поновити її на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_3 підтримала заявлені вимоги та пояснила в судовому засіданні, з 2004 року вона працює в Управлінні праці та соціального захисту Тячівської районної держаної адміністрації. За час роботи не мала жодних стягнень. Її оговорила ОСОБА_6 , начальник Управління праці та соціального захисту населення не розібравшись примусив її написати заяву на звільнення за згодою сторін. Спочатку вона написала заяву на звільнення за власним бажанням, коли вона написала таку заяву , через декілька днів начальник порвав заяву про звільнення за власним бажанням та примусив написати заяву за згодою сторін.

Закривши її в кабінеті де тримав поки вона не написала заяву про звільнення, погрожуючи що звільнить її по статті. Тому просить поновити її на попередній роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача Рішко С.М позовні вимоги не визнала та пояснила в судовому засіданні ОСОБА_3 з 2004 року працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Тячівської районної держаної адміністрації. 23 березня 2015 року на особистому прийомі голови Закарпатської обласної держаної адміністрації Губаль В.І громадянка ОСОБА_6 повідомила про те, що в Управлінні праці та соціального захисту Тячівської районної держаної адміністрації процвітає корупція, при здачі документів для оформлення соціальної допомоги, повна відсутність контролю. Дане звернення було адресовано до Тячівської районної державної адміністрації для відповідного реагування та інформування. При розгляді звернення було встановлено що ОСОБА_6 у 2014 році зверталась до Управління праці та соціального захисту населення до ОСОБА_3 щодо здачі документів на отримання соціальної допомоги. За що ОСОБА_3 нібито за допомогу просила повернути їй 2500 гривень та неодноразово телефонувала їй по мобільному телефону. ОСОБА_6 повернула 2500 гривень ОСОБА_3 Після перевірки 6 квітня 2015 року ОСОБА_3 написала заяву про звільнення її з роботи за згодою сторін.

Вважає що звільнення проведено законно і просить суд в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_8І пояснила в суді 5 квітня 2015 року їй на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила що начальник примушує ї писати заяву про звільнення з роботи за згодою сторін, інакше він звільнить її по статті. Вона приїхала в Управління праці та соціального захисту населення в кінці робочого дня. Вона спитала де ОСОБА_3 їй відповіли що начальник Управління праці закрив її в кабінеті і примушує писати заяву про звільнення. В приміщення Управління праці та соціального захисту населення вона не заходила.

Заслухавши сторін дослідивши матеріали справи суд вважає що в позові слід відмовити

У відповідності до ст. 6 ч. 1 КАС України " Кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом ".

Та також, відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України "В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову "

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до наказу № 9 від 6 квітня 2015 року ОСОБА_3 звільнена на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Дана обставина стверджується заявою написаною ОСОБА_3 яка просить звільнити її з роботи за угодою сторін з 6 квітня 2014 року.

В судовому засіданні представник відповідача ствердив, що громадянка ОСОБА_6 звернулась з скаргою про те що при оформленні виплат на неповнолітніх дітей працівник Тячівського управління соціального захисту населення вимагала від неї 500 гривень.

Дана обставина стверджується заявою ОСОБА_6 від 2 квітня 2015 року яка в заяві на ім'я начальника Управління соціального захисту населення ствердила що при здачі документів у 2014 році ОСОБА_3 після нарахувань та отримання нею виплат вона повернула ОСОБА_3 500 гривень за які ОСОБА_3 неодноразово їй телефонувала . При здачі документів вона не зверталась до громадської приймальні.

Відповідно до висновку від 1 травня 2015 року по заяві ОСОБА_6 проводилась перевірка працівниками Тячівського РВ УМВС України. Як вбачається з висновку ОСОБА_3 повідомила що дійсно в березні 2014 року до неї зверталась ОСОБА_6 для оформлення держаної соціальної допомоги, при здачі всіх необхідних документів державна допомога була призначена ОСОБА_6, але жодних грошових коштів від ОСОБА_6 вона не отримувала.

Опитати ОСОБА_6 з приводу даної заяви не можливо так як вона виїхала на заробітки та території ради відсутня що стверджується довідкою сільської селищної ради .

Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до абз .5 ст.51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Згідно з п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року роз'яснив: судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

У п.18 вищевказаної постанови №9 від 06.11.1992 року зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава звільнення та дата, з якої договір трудовий вважається припиненим.

Що стосується першої умови - підстави звільнення, то в даному випадку такою є згода сторін, тобто свідоме волевиявлення. Суд вважає, що обставини, при яких мало місце написання позивачем заяви про звільнення, свідчать про його свідоме волевиявлення на звільнення, та зокрема з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 написала заяву про звільнення з роботи 6 квітня 2015 року , з позовом про поновлення на роботі вона звернулась тільки 6 травня 2015 року що свідчить про те що заяву про звільнення вона писала свідомо.

За таких обставин суд вважає що в позові слід відмовити

На підставі викладеного, керуючись ст. 36 , КЗпП України ст. ст. 2, 6, 7, 11, 17-20, 71, 160- 163, 167, 181, 186, 254 КАС України, ст. 36, суд

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Тячівської районної держаної адміністрації про визнання дій неправомірними поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

На постанову може бути подана апеляція в Львівський апеляційний адміністративний суд протягом 10 діб з дня проголошення., через Тячівський районний суд.

Суддя Тячівського районного суду В.І.Мельник