Справа № 826/1461/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19 січня 2017 року 11 год. 55 хв. № 826/1461/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної міграційної служби України до Міністерства юстиції України, треті особи: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області та Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, про визнання протиправним та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд), з урахуванням усунення виявлених недоліків, надійшов позов Державної міграційної служби України (далі - позивач, ДМС України) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), треті особи: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі - третя особа-1) та Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області (далі - третя особа-2), про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 04 січня 2016 року ВП №46110402 про накладення штрафу у розмірі 1360,00 грн. (далі - оскаржувана постанова).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем з порушенням вимог законодавства, чим порушено законні права та інтереси позивача.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/1461/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні колегією суддів. Разом з тим, під час підготовки справи до розгляду судом, з урахуванням норм Закону України "Про державну виконавчу службу" та Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, допущено заміну первинного відповідача належним - Міністерством юстиції України (далі - відповідач).

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримала позов та разом із представником третьої особи-1 просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази.

Представники відповідача та третьої особи-2 у відповідне судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач та третя особа-2 повідомлені належним чином. При цьому, через канцелярію до суду від представника третьої особи-2 надійшов письмовий відзив на позов та письмова заява про розгляд справи за його відсутності, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46110402 по примусовому виконанню виконавчого листа №818/1745/14, виданого Сумським окружним адміністративним судом 18 грудня 2014 року, про зобов'язання ДМС України (боржник) повернути ОСОБА_2 (стягувач) зайво отримані грошові кошти за оформлення та видачу закордонного паспорту в розмірі 204,15 грн.; боржника зобов'язано самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту прийняття вказаної постанови.

Вказана вище постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №46110402 отримана позивачем 27 січня 2015 року, що підтверджується відповідною відміткою на супровідному листі.

У подальшому, 19 січня 2016 року на адресу позивача надійшла оскаржувана постанова, якою за невиконання рішення суду на боржника - ДМС України, накладено штраф у розмірі 1360,00 грн.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 11, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17, ч.ч. 1, 2 ст. 25, ч. 1 ст. 31, ст. 89 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Як вбачається з аналізу викладених норм, штраф накладається на боржника у разі невиконання рішення без поважних причин у встановлений строк з моменту винесення постанови.

Водночас, необхідним також є повідомлення боржника, шляхом надіслання рекомендованим листом із повідомленням про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов'язання його виконати рішення суду у встановлений законодавством строк.

Отже, підставою для прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу є невиконання боржником без поважних причин рішення у строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, за умови обізнаності боржника про таку постанову та про строк, у який він може добровільно виконати таке рішення.

Як уже зазначено вище судом, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №46110402 отримана позивачем 27 січня 2015 року.

Водночас, з оскаржуваної постанови вбачається, що прийнята вона у зв'язку з тим, що постановою від 18 вересня 2015 року державним виконавцем накладено штраф на боржника та призначено новий строк для виконання рішення суду, однак, станом на 04 січня 2016 року рішення суду залишається невиконаним, підтверджуючих документів про виконання рішення суду до відділу не надходило.

Суд звертає увагу, що позивачем не заперечувався факт прийняття в межах виконавчого провадження ВП №46110402 постанови від 18 вересня 2015 року про накладення на ДМС України штрафу, а також не надано суду належних доказів її оскарження (скасування).

При цьому, станом на час розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні належні докази виконання позивачем виконавчого листа №818/1745/14, виданого Сумським окружним адміністративним судом 18 грудня 2014 року.

Суд критично відноситься до доводів представника позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови, оскільки державним виконавцем не враховано наявність поважних причин, а саме, ДМС України не наділено повноваженнями щодо повернення з Державного бюджету України сплачених ОСОБА_2 коштів, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 Порядку зарахування до бюджетів плати за надання адміністративних послуг та продукцію і документи, що використовуються для оформлення цих послуг, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України від 06 березня 2015 року №239/302 (чинного на час прийняття оскаржуваної постанови), та п. 6 Порядку зарахування до бюджетів плати за надання адміністративних послуг та продукцію і документи, що використовуються для оформлення цих послуг, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України від 12 лютого 2016 року №96/55 (чинного станом на час розгляду справи), повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, здійснюється відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок №787).

Згідно із п.п. 3, 5 Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів вчинення передбачених Порядком №787 дій з метою виконання виконавчого листа №818/1745/14, виданого Сумським окружним адміністративним судом 18 грудня 2014 року, а також не надано жодних інших доказів, які б доводили сумлінність ДМС України у виконанні вказаного рішення.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 263 КАС України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

При цьому, позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до суду із відповідною заявою про відстрочення та/або розстрочення та/або зміну та/або встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин невиконання судового рішення в межах виконавчого провадження ВП №46110402 у встановлений державним виконавцем строк.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку, що прийнявши оскаржувану постанову, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством. При цьому, правові підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваної постанови позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов Державної міграційної служби України до Міністерства юстиції України, треті особи: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області та Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, про визнання протиправним та скасування рішення є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно із ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Державної міграційної служби України.

Копії постанови направити сторонам та третім особам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда