Справа № 127/23355/16-а
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2017-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/28/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 січня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Поливаній Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - Павич О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 03.02.1981 року працював помічником прокурора прокуратури Кримської області, а згодом прокурором прокуратури Кримської області до 22.12.1992 року, та з 22 грудня 1992 року його було призначено на посаду судді Кримського обласного суду. На той час діяв Закону України від 1992 року «Про статус суддів», яким було визначено, що до стажу роботи судді, крім роботи на посадах суддів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів. Однак, даний стаж позивачу не був зарахований, який становить 11 років 10 місяців 18 днів.

Також позивач зазначає, що відповідно до постанови Верховної ради України № 1433-VIII від 05.07.2016 року його звільнено з посади судді Апеляційного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку. В липні 2016 року йому було призначено довічне грошове утримання як судді у відставці в розмірі 86% заробітку і зараховано стаж роботи на посаді судді Кримського обласного суду з 22.12.1992 року по 18.01.1994 рік та на посаді судді Апеляційного суду Вінницької області з 19.01.1994 року по 20.07.2016 року, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який зараховано 23 роки 7 місяців. В зв'язку з цим, у вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про невірне нарахування йому грошового утримання та проведення перерахунку у розмірі 90% заробітної плати з врахуванням стажу роботи - 35 років 5 місяців 15 днів. Однак позивачу було відмовлено. З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що дії відповідача суперечать діючому законодавству, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та порушують конституційні права та гарантії передбачені законом, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить: зобов'язати відповідача здійснити перерахунок стажу роботи судді ОСОБА_1., який визначений у відповідності до Законів України «Про статус суддів», «Про судоустрій і статус суддів», що діяли в редакції на час набуття суддею ОСОБА_1 такого права та виходу ним у відставку в розмірі 90% його заробітку; виплатити заборгованість по призначеному йому довічному грошовому утриманню, що утворилося внаслідок зменшення грошового утримання, у зв'язку із невірним визначенням стажу роботи на посадді судді за період з 21.07.2016 року по день виконання рішення суду, а також стягнути із Державного бюджету України на його користь сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці Павич О.С. позов не визнала, надала письмові заперечення та пояснила, що позивачу було призначено довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 86% від розміру грошового утримання працюючого судді, з врахуванням періодів роботи на посаді судді Кримського обласного суду з 22.12.1992 року по 18.01.1994 року та на посаді судді Апеляційного суду Вінницької області з 19.01.1994 року по 20.07.2016 року. Загальний розмір стажу роботи судді становить 23 роки 7 місяців. Зарахування до стажу роботи судді періоди роботи на прокурорських посадах, суперечить чинному законодавству. Так, згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, набув чинності з 30.09.2016 року, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітрахних судів України державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні даного адміністративного позову.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача - Павич О.С., дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно паспорта громадянина України, ОСОБА_1 народився 2 березня 1954 року, тобто на час виходу на пенсію позивачу було 62 роки (а.с. 6-7).

З відміток, зроблених в трудовій книжці позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 03.02.1981 року по 09.12.1984 року працював помічником прокурора прокуратури Кримської області, з 10.12.1984 року по 22.12.1992 року - прокурором прокуратури Кримської області, з 22.12.1992 року по 18.01.1994 року - суддею Кримського обласного суду та з 19.01.1994 року по 20.07.2016 року - суддею Апеляційного суду Вінницької області (а.с. 9-11). Згідно постанови Верховної ради України № 1433-VIII від 05.07.2016 року позивача було вивільнено зі штату суддів Апеляційного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 20).

Відповідно до наказу голови апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2016 р. №58/2-07к, ОСОБА_1 було виведено зі штату суддів апеляційного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 21).

Відповідно до довідки голови апеляційного суду Вінницької області від 02.12.2016 року № 5-28/134/2016 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд вбачає, що заробітна плата позивач, яка враховуєються при призначенні (перерахунку) довідчного грошового утримання суддям у відставці складає 31 680,00 грн., в тому числі оклад - 17 600,00 грн. та надбавка за вислугу років за стаж роботи понад 35 років - 80% - 14080,00 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 22 вересня 2016 року звертався до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з заявою в якій просив призначити йому довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді з врахуванням часу роботи на прокурорських посадах, який становить понад 11 років з лютого 1981 по грудень 1992 року, тобто до часу звільнення його з прокуратури, у зв'язку із обранням на посаду судді Кримського обласного суду і таким чином його стаж судді складає понад 34 роки (а.с. 14-16).

Разом з тим, відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці № 278/С-1 від 12.10.2016 року, позивачу призначено довічне грошове утримання по Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року, як судді у відставці. До стажу роботи на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання зараховано період роботи на посаді судді Кримського обласного суду з 22.12.1992р. по 18.01.1994р. та на посаді судді Апеляційного суду Вінницької області з 19.01.1994р. по 20.07.2016р. Загальний розмір стажу роботи судді ОСОБА_1. становить 23 роки 7 місяців, що відповідає 86%. Зарахування до стажу роботи судді періодів роботи на прокурорських посадах - відмовлено (а.с. 18-19).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді помічника прокурора та прокурора, а саме з 03.02.1981 року по 09.12.1984 року на посаді помічника прокурора прокуратури Кримської області та з 10.12.1984 року по 22.12.1992 року - прокурора прокуратури Кримської області, та як наслідок призначення позивачу довічного утримання у меншову розмірі, ні ж встановлено законом.

Саттею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (чинного на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Частиною 2 вищевказаної статті Закону, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, чинної до 31.07.2010р., до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Отже, оскільки на момент обрання ОСОБА_1 суддею Кримського обласного суду (22.12.1992р.) та на момент набрання чинності Закону № 2453-VI була чинною норма частини 2 статті 43 Закону № 2862-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, відповідно до якої до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих, то з урахуванням пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, період роботи позивача з 03.02.1981 року по 09.12.1984 року на посаді помічника прокурора прокуратури Кримської області та з 10.12.1984 року по 22.12.1992 року - прокурора прокуратури Кримської області, підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

- 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

- 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

- 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, положеннями частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку), було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Таким чином, на час звільнення позивача у відставку чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Проте, згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

Разом з тим, суд критично ставиться до посилання представника відповідача на Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, який набув чинності з 30.09.2016 року, оскільки позивач був звільнений з посади судді апеляційного суду Вінницької області 5 липня 2016 року, тобто до набрання чинності даним Законом.

Так, Конституційний Суд України в пункті 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що загальновизнаний принцип права про дію нормативно-правових актів у часі закріплено в частині першій статті 58 Конституції України. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому Конституційний Суд України роз'яснив, що положення частини першої статті 58 Основного Закону України про дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що "вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

В свою чергу, Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що зміни в законодавстві, які обмежують позивача у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих, не можуть бути застосовані до позивача.

Крім того, у статті 141 Закону № 2453 до внесення змін Законом № 213, тобто у редакції Закону № 192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Таким чином, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням стажу роботи на посаді прокурора, складає 35 років 5 місяців 15 дні (23 роки 7 місяць - стаж роботи судді + 11 років 10 місяці 18 днів - стаж роботи прокурором = 35 років 5 місяців 15 дні), то враховуючи положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, щомісячне довічне утримання ОСОБА_1 має становити 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. (80% - за стаж роботи 20 років + по 2% за кожен рік роботи понад 20 років, але не більше 90%).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах помічника прокурора та прокурора.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, достатньо вмотивованими та ґрунтуються на наявних у справі доказах, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи положення статті 94 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню 551,20 грн. судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України у місті Вінниці.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22, 58 Конституції України, ст. 43 Закону України «Про статус суддів», ст.ст. 135, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 2, 4, 6-11, 14, 69, 71, 86, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити перерахунок стажу роботи ОСОБА_1, який визначений у відповідності до Законів України «Про статус суддів», «Про судоустрій і статус суддів», що діяли в редакції на час набуття суддею ОСОБА_1 такого права та виходу ним у відставку в розмірі 90% його заробітку.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці виплатити заборгованість по призначеному ОСОБА_1 довічному грошовому утриманню, що утворилося в наслідок зменшення грошового утримання, у зв'язку із невірним визначенням стажу роботи на посадді судді за період з 21.07.2016 року по день виконання рішення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня оголошення постанови.

Суддя: