Справа № 802/240/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

19 січня 2017 р. Справа № 802/240/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши заяву про роз'яснення судового рішення без здійснення технічної фіксації судового процесу у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб про розяснення постанови суду від 16.12.16 р. у справі №802/240/16-а за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, в частині присудження судового збору.

Обґрунтовуючи свою заяву представник вказує, що постановою суду у цій справі стягнуто на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб. В цій частині судове рішення є незрозумілим з наступних підстав.

Згідно статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа ОСОБА_2 діє від імені банку в межах повноважень ОСОБА_2. З дня призначення уповноваженої особи ОСОБА_2 призупиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю. Уповноважена особа ОСОБА_2 від імені ОСОБА_2 набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Уповноважена особа ОСОБА_2 на ліквідацію банку здійснює витрати на ліквідацію неплатоспроможного банку за рахунок коштів банку в межах кошторису витрат банку на здійснення ліквідації, затвердженого виконавчою дирекцією ОСОБА_2.

Відповідно до статті 19 цього ж Закону, джерелами формування коштів ОСОБА_2, крім інших встановлених Законом, є кошти з Державного бюджету України.

Водночас, статтею 2 Бюджетного Кодексу України визначено, що бюджетне асигнування повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобовязання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне призначення повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування. При цьому, відповідно до статті 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти ОСОБА_2 не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватись ОСОБА_2 виключно для реалізації завдань, визначених цією статтею.

Державною казначейською службою України у листі № 8-08/450-16374 від 29.09.16 р. зазначено, що ОСОБА_2 не зареєстрований в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, що формуються згідно з порядком, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2011 р. №1691.

Враховуючи викладене представник зазначає, що у ОСОБА_2 відсутні бюджетні асигнування, а отже «з огляду на зміст постанови суду від 16.12.2016 р., в якій встановлено, що судовий збір присуджується на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України», на думку представника, такі «обставини містять протилежні джерела походження та способи відшкодування судового збору, оскільки згідно ст.20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти ОСОБА_2 не включаються до Державного бюджету України», - просить розяснити постанову в частині присудження судового збору.

З метою розгляд поданої заяви призначено судове засідання на 19.01.2017 р.

Особи, що беруть участь у справі в судове засідання не зявились, хоча про час та день розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення та судовою розпискою.

Відповідно до положень частини третьої статті 170 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розглядові заяви про роз'яснення рішення.

Враховуючи положення наведеної норми питання щодо розяснення судового рішення розглянуто за відсутності осіб, що беруть участь у справі. При цьому, відповідно до положень статті 41 КАС України, технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Розглянувши заяву про роз`яснення судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, а також державного виконавця, ухвалою розяснює рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подано до примусового виконання.

Вказана стаття передбачає можливість роз'яснення судом ухваленого ним рішення з

метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Виходячи із системного тлумачення положень вказаної статті, роз'яснено може бути постанову чи ухвалу суду у разі, якщо без такого роз'яснення її тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок не ясності резолютивної частини рішення.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2016 р. у цій справі, серед іншого, постановлено стягнути з ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., що, слід окремо зазначити, спростовує посилання заявника на присудження судом судового збору за рахунок Державного бюджету України.

Слід зазначити, що питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог частини 1 статті 94 КАС України, згідно з якою, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідач - уповноважена особа ОСОБА_2, в силу вимог пункту 17 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є працівником ОСОБА_2, який від імені ОСОБА_2 та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих ОСОБА_2, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Тому, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню саме з ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб як субєкта владних повноважень, оскільки стороною у справі виступала його службова особа.

При цьому, суд акцентує увагу, що формулювання резолютивної частини судового рішення щодо присудження судових витрат здійснено відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України. Інших шляхів розподілу судових витрат у такому випадку Кодекс не передбачає.

Окрім того, суд звертає увагу на положення статті 19 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у пункті 9 частини першої якої встановлено, що джерелами формування коштів ОСОБА_2 є кошти з Державного бюджету.

На думку суду, резолютивна частина постанови (її текст) труднощів для розуміння не викликає, адже суть її ясна та не двозначна, тому розширеному тлумаченню, шляхом роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу не потребує.

За сукупністю наведених обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 170 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви про роз'яснення судового рішення відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна