Справа № 169/3/17
Суддя: Тітівалов Р. К.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 169/3/17
Провадження № 2-а/169/5/17
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді Тітівалова Р.К.,

з участю:

секретаря судового засідання Веремчук Л.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Волянюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Турійському районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Турійському районі Волинської області (далі - УПФУ в Турійському районі) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що вона перебуває на обліку в УПФУ в Турійському районі як пенсіонер за віком та з 12 травня 2010 року отримує пенсію, яка призначена відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та нарахована в розмірі 85 % заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців підвищено, у зв'язку з чим підлягає перерахунку призначена їй пенсія. Вказуючи, що 22 листопада 2016 року вона звернулася до УПФУ в Турійському районі із заявою про проведення перерахунку пенсії із врахуванням складових заробітної плати відповідно до довідки Ковельської ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області від 21 листопада 2016 року № 3498/05-10, проте відповідач відмовив їй у такому перерахунку, просила визнати вказані дії УПФУ в Турійському районі протиправними та зобов'язати відповідача перерахувати з 01 грудня 2016 року призначену їй пенсію відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) у розмірі 85 % від суми заробітної плати з врахуванням підвищення посадових окладів від 01 грудня 2015 року відповідно до вищевказаної довідки Ковельської ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області про складові заробітної плати та стягнути на її користь судові витрати.

Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, оскільки на момент звернення позивача за перерахунком та на момент підвищення заробітної плати державних службовців не було передбачених законом підстав та визначеного законом порядку перерахунку пенсій непрацюючим державним службовцям, яким пенсія призначена згідно з Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3729-XII, в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 12 травня 2010 року перебуває на обліку в УПФУ в Турійському районі та отримує пенсію за віком у розмірі 85 % заробітної плати, яка призначена відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.

22 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулася до УПФУ в Турійському районі Волинської області із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям, до якої додала довідку Ковельської ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області від 21 листопада 2016 року № 3498/05-10 про заробітну плату у грудні 2015 року з останнього місця роботи.

Листом УПФУ в Турійському районі від 30 листопада 2016 року № 21/П-01 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії з мотивів відсутності законодавчих підстав для її перерахунку у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року та не визначенням Кабінетом Міністрів України порядку й механізму перерахунку пенсій державних службовців.

Звертаючись до суду із позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилалася на положення статті 37-1 Закону України «Про державну службу» та відповідні нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, які врегульовували порядок проведення перерахунку пенсій державних службовців, в редакції, чинній на час призначення їй пенсії.

На час призначення позивачу пенсії за віком, як державному службовцю, діяли норми Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.

Відповідно до положень статті 37-1 вказаного Закону у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року №432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається у такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Відповідно до пункту 5 вказаної Постанови перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що на час призначення пенсії позивачу дійсно у встановленому законом порядку було врегульовано підстави та порядок проведення перерахунку пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Враховуючи зміни у законодавстві та поетапне набуття чинності окремими законодавчими актами України, суд під час вирішення й розгляду будь-яких спорів застосовує норми матеріального права за правилом їх дії у часі, тобто ті, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII вищевказаний текст статті 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року викладено у новій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Вказані зміни набрали чинності 01 січня 2015 року, у встановленому законом порядку неконституційними не визнавалися і діяли до набрання чинності новим Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, тобто до 01 травня 2016 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою було підвищено посадові оклади державних службовців з 01 грудня 2015 року і на яку посилалася позивач, набрала чинності лише 15 грудня 2015 року.

З огляду на вказане, як на час підвищення заробітної плати працюючих державних службовців, так і на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, норми статті 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, на яку посилалася позивач), які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку, були фактично скасовані.

Крім того, зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, яка набрала чинності 15 грудня 2015 року, одночасно було виключено пункт 4 і внесено зміни до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», якими визначалися умови й порядок перерахунку пенсії тим пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Більше того, з 01 травня 2016 року Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ взагалі втратив чинність на підставі нового Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 292 відповідно до статей 51 і 52 нового Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року встановлено мінімальний розмір посадового окладу у державних органах, затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби, розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців працюючим державним службовцям.

Водночас, зазначена постанова Кабінету Міністрів України не передбачає ні можливості, ні механізму перерахунку пенсій державного службовця у зв'язку із змінами розміру заробітної плати.

Вказана постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності одночасно із Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року, який також не передбачає перерахунок пенсії державного службовця з підстав підвищення заробітної плати працюючих службовців.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і позов не підлягає до задоволення у зв'язку з відсутністю передбачених нормативно-правовими актами України підстав для здійснення перерахунку позивачу пенсії на час її звернення з таким клопотанням та у визначені нею спосіб і порядок.

За таких обставин, виходячи із характеру спірних правовідносин та враховуючи вищевикладене суд вважає, що посадові особи відповідача в цьому випадку діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстав для визнання їхніх дій щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії немає.

Такої ж правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалах від 16 листопада 2016 року (справа № 536/1276/16-а), 23 листопада 2016 року (справа № 735/888/16-а), 30 листопада 2016 року (справа № 700/519/16-а), 09 грудня 2016 року (справа № 678/25/16-а) та інших, якими відмовлено у відкритті касаційного провадження в аналогічних справах про перерахунок пенсії державних службовців у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати і залишено без змін судові рішення першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові.

Посилання позивача на те, що відповідач, відмовивши їй у перерахунку пенсії, порушив положення статей 22, 58 Конституції України, суд до уваги не приймає з таких підстав.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проте, в даному випадку відповідачем жодним чином не порушено належного позивачу права на пенсійне забезпечення, оскільки відмова у проведенні перерахунку ґрунтується виключно на відсутності законодавчо закріплених норм, що регулюють його проведення.

Немає також підстав стверджувати про звуження прав позивача, оскільки вона продовжує отримувати пенсію у призначеному їй раніше розмірі, а підвищення посадових окладів державних службовців відбулося тоді, коли норма статті 37-1 Закону України «Про державну службу» діяла у новій редакції і не передбачала зазначеної підстави для проведення перерахунку пенсії.

Право на перерахунок пенсії за своєю правовою природою може виникати виключно за наявності передбачених для цього законом підстав і настання відповідних передумов (зокрема, до 01 січня 2015 року такою підставою могло бути «збільшення розміру заробітної плати працюючих державних службовців»), а тому покликання позивача на те, що слід керуватися положеннями статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції на час призначення їй пенсії, не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема, й статті 58 Конституції України і є суб'єктивним тлумаченням норм права.

Жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливості застосування норми права у попередній редакції у разі її зміни на час виникнення спірних правовідносин, що має місце в цій справі, оскільки спірні правовідносини виникли у грудні 2015 року, а норму закону, на основі якої позивач просила провести перерахунок, змінено законодавчим органом ще в січні 2015 року.

Таку ж правову позицію висловив Європейський суд з прав людини в ухвалі від 03 червня 2014 року у справі «ОСОБА_4 проти України» («ОСОБА_4. Ukraine», заява №43331/12), визнаючи заяву заявниці ОСОБА_4 неприйнятною.

Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою.

З урахуванням того, що у вказаній справі не було доказів того, що відповідні зміни до Закону України не були внесені відповідно до законної процедури, а також за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд дійшов висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також констатував, що не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Аналогічно і в цій справі: Верховна рада України внесеними у встановленому порядку відповідно до своїх повноважень змінами до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» уповноважила Кабінет Міністрів України встановити порядок і умови проведення перерахунку, а тому жодних підстав для застосування норм закону, які в зв'язку з цим втратили чинність, немає і до компетенції суду не входить право реалізації дискреційних повноважень Уряду.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 12 липня 2016 року у справі № 21-1726а16 висловив правову позицію, відповідно до якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії), не є підставою для застосування вже недіючих норм Закону України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії).

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 26 вересня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Suhanov & Ilchenko v. Ukraine», заяви № 68385/10 та 71378/10), від 24 квітня 2014 року у справі «Будченко проти України» («Budchenko v. Ukraine», заяви № 68385/10 та № 71378/10), від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» («Kechko v. Ukraine», заява № 63134/00) Суд зазначав, що стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою.

Також Суд вказував, що в цих справах сама суть права заявників на пенсійне забезпечення не ставиться під сумнів. Що стосується конкретного розміру пенсійних виплат, Суд не погоджується з тим, що вимоги заявників стосовно отримання надбавки до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії становили «законне сподівання» у значенні практики Суду з цього питання. Зокрема, такі вимоги не мали достатнього підґрунтя у національному законодавстві.

Так і в цій справі, саме право позивача ОСОБА_3 на пенсійне забезпечення відповідачем не заперечується, однак, воно повинно здійснюватися не в такий спосіб, як визначила позивач у своїх позовних вимогах, а виключно у встановленому законом порядку.

Інші доводи позивача щодо неправомірності відмови відповідача у перерахунку їй пенсії є безпідставними та на увагу не заслуговують.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів відповідно до вимог статей 70-71 КАС України на спростування вищевказаного позивачем суду надано не було і в матеріалах справи такі відсутні.

Керуючись статтями 2, 8, 70, 71, 94, 159, 160-163, 167, 256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У позові ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Турійському районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий