Справа № 817/46/17
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 січня 2017 року Р і в н е №817/46/17

Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Жуковська Л.А., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1
до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Київ, Управління Державної казначейської служби України в Печерському районі м. Київ,
про визнання рішень, дій та бездіяльності неправомірними та відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати неправомірними рішення, дії чи бездіяльність старшого державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Київ Журби Таміли Володимирівни та начальника відділу Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Київ Коблоша О.Й.; відшкодувати за рахунок держави в особі Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Київ та Управління Державної казначейської служби України в Печерському районі м. Київ шкоду, завдану позивачу невиконанням рішення суду в розмірі 14771,96 грн.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Таким чином, розгляду в порядку адміністративного судочинства підлягає спір за участю суб'єкта владних повноважень, який в межах спірних правовідносин діє на виконання своїх владних управлінських функцій та/або делегованих повноважених.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, позовні вимоги щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача та відшкодування шкоди випливають з правовідносин з приводу здійснення виконавчого провадження №51401109 з виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області №569/13714/15-ц, виданого 19.05.2016 року, про стягнення з ПАТ "Дельта Банк" в особі Рівненського відділення №1 ПАТ "Дельта Банк" на користь ОСОБА_1 коштів строкового банківського вкладу (депозиту) по договору №003-17520-030315 від 03.03.2015 року в розмірі 14771,96 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV (чинного на час здійснення виконавчого провадження №51401109) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII (чинного на час звернення позивача до суду з позовною заявою) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У свою чергу, частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

Інший порядок судового оскарження рішень, дій і бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, про який зазначається у статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, зокрема, розділом VII Цивільного процесуального кодексу України.

Так, статтею 383 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 статті 384 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Тому, законом, а саме Цивільним процесуальним кодексом України, установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, що виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 01.12.2015 року по справі №21-3404а15, від 30.06.2015 року по справі №21-278а15 та від 07.06.2015 року по справі №21-5470а15 і в силу вимог частини 3 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування судом.

Оскільки предметом позову є рішення, дії та бездіяльність прийняті (вчинені) в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області, то такий спір не може розглядатись за правилами КАС України та належить до юрисдикції місцевого загального суду.

Судом враховується та обставина, що ОСОБА_1 вже звертався до Рівненського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом. Ухвалою судді від 01.12.2016 року в справі №817/2092/16 позовну заяву повернуто позивачу як таку, що не підсудна Рівненському окружному адміністративному суду.

Після цього, ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 19.12.2016 року в справі №569/16687/19-ц позовну заяву повернуто позивачу. При цьому, суд виходив з того, що вказана позовна заява повинна пред'являтися до суду за місцезнаходженням відповідача, а не за місцем проживання позивача.

Відтак, ухвала Рівненського міського суду від 19.12.2016 року в справі №569/16687/19-ц не свідчить про те, що переданий позивачем на вирішення суду спір належить до юрисдикції Рівненського окружного адміністративного суду, а лише стосується невірного визначення позивачем територіальної підсудності справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За наведених обставин, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Керуючись ст. 109 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Київ, Управління Державної казначейської служби України в Печерському районі м. Київ про визнання рішень, дій та бездіяльності неправомірними та відшкодування шкоди.

Роз'яснити, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою до Рівненського окружного адміністративного суду не допускається. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу невідкладно.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Жуковська Л.А.