Справа № 183/3586/16
Суддя: Дубовенко І. Г.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/3586/16
№ 2-а/183/6/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 січня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Дубовенко І.Г.,

при секретарі Петрієнко В.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці Державної Фіскальної Служби, Державного інспектора ПМО № 1 митного пункту «Яготин» Волинської митниці Державної Фіскальної Служби Кулагіної Анни Петрівни про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, як адміністративного суду, знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці Державної Фіскальної Служби, Державного інспектора ПМО № 1 митного пункту «Яготин» Волинської митниці Державної Фіскальної Служби Кулагіної Анни Петрівни про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 08 червня 2016 року відповідачем був відносно позивача було прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 470 ч.2 Митного кодексу України та накладено штраф в розмірі 3400 грн. Із зазначеною постановою не згодний, вражає її незаконною, не обґрунтованою, просить її скасувати, а провадження у справі закрити.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем без з'ясування всіх обставин, що мали значення при розгляді справи про порушення митних правил, оскільки не перевірено належним чином чи дійсно обставини, які ним були завчасно повідомлені митному пункту Дніпропетровської області щодо перебування автомобіля на ремонті, а відтак в силу непереборних і незалежних від нього причин, він не зміг вчасно перетнути державний кордон, що виключає його адміністративну відповідальність за це. Так позивач вважає, що відповідачем при розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, а тому просить зазначену постанову в справі про адміністративне правопорушення скасувати, провадження у справі закрити.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом.

Позивач в своїй заяві просив справу розгляду за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлений судом, в своїх запереченнях посилалися на те, що позов не визнають, вважають, що з боку позивача були вказані в протоколі та постанові порушення, а перебування автомобіля на ремонті не є аварією, або непереборною силою. Тому просив в задоволенні позову відмовити.

У зв'язку з неявкою сторін, фіксування технічними засобами судового розгляду справи не проводилося.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи в їх сукупності приходить до наступних висновків, а саме:

30 квітня 2016 року громадянин України ОСОБА_2 ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Краківець-Корчова» Львівської митниці ДФС автомобіль марки «Мазда 626» р/н НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1, у режимі транзит, який протягом 10 діб повинен був вивезти за межі митної території України, що не було зроблено.

06 травня 2016 року позивачем повідомлено Дніпропетровську митницю ДФС про неможливість своєчасно вивезти автомобіль, у зв'язку з його поламкою, про що надані відповідні відомості. 16 травня 2016 року після усунення поламок та прибуття до Волинської митниці стосовно позивача складено протокол про порушення митних правил за ч. 2 ст. 470 МК України.

Постановою заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Негріч Леоніда Миколайовича № 1079/20501/2016 від 08 червня 2016 року на позивача за порушення вимог ч.2 ст. 470 Митного кодексу України накладено адміністративний стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч. 2 ст. 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на одну добу, але не більше ніж на десять діб, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 Митного кодексу України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається час дії обставин, зазначених у статті 192 Митного кодексу України. Разом з тим нормами ч. 1 ст. 192 Митного кодексу України визначено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобов'язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.05.2012 № 657, обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.

Факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем. Аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв'язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року №657 (далі - Порядок №657) до обставин непереборної сили віднесено надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.

Порядок №657 передбачає, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Беручи до уваги викладені положення норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що підстав для застосування положень ч. 2 ст. 95 Митного кодексу України не має.

В той же час, виходячи з вимог ст.. 11 КАС України, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні та повністю підтверджується поданими сторонами доказами, 30 квітня 2016 року громадянин України ОСОБА_2 ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Краківець-Корчова» Львівської митниці ДФС автомобіль марки «Мазда 626» р/н НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1, який був оформлений Львівською митницею у режимі транзит.

Постановою заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Негріч Леоніда Миколайовича № 1079/20501/2016 від 08 червня 2016 року на позивача за порушення вимог ч.2 ст. 470 Митного кодексу України накладено адміністративний стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Відповідно до статті 95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч. 2 ст. 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на одну добу, але не більше ніж на десять діб, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.25 ч.1 ст.4 Митного кодексу України, митний режим - це комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Положеннями ст.71 Митного кодексу України регламентується вибір та зміна митного режиму й передбачено, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені Митним кодексом України. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Митним кодексом України. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Згідно з ч.1 ст.257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до норм ст.70 Митного кодексу України, з метою застосування законодавства України з питань державної митної справи запроваджено, зокрема, митні режими транзиту (п.5 ч.1 ст.70), тимчасового ввезення (п.6 ч.1 ст.70).

Питання митного режиму транзиту регламентується главою 17 Митного кодексу України (ст.ст.90-102), норми якої встановлюють конкретний правовий порядок застосування митного режиму транзиту.

Відповідно до ст.90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з приписами ч.4 ст.92 Митного кодексу України, умови поміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту є обумовлюються виконанням особою, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, ряду дій, а саме така особа повинна: 1)подати митному органу митну декларацію (документ, який відповідно до ст.94 Митного кодексу України використовується замість митної декларації), товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок-фактуру (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару; 2)у випадках, визначених законодавством, надати митному органу дозвільний документ на транзит через митну територію України, який видається відповідними уповноваженими органами; 3)у випадках, встановлених Митним кодексом України, забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.94 Митного кодексу України, для декларування у митний режим транзиту товарів, що переміщуються будь-яким видом транспорту, крім випадків, визначених цією статтею, використовується митна декларація (у тому числі попередня митна декларація). Згідно з ч.4 цієї ж статті, незалежно від виду транспорту для декларування у митний режим транзиту товарів, транспортних засобів комерційного призначення може використовуватися книжка А.Т.А. або книжка CPD. Частиною 5 визначено, що у випадках, передбачених міжнародними договорами України, укладеними відповідно до закону, для декларування у митний режим транзиту товарів, транспортних засобів комерційного призначення використовуються документи, передбачені такими договорами.

Питання митного режиму тимчасового ввезення регламентується главою 18 Митного кодексу України (ст.ст.103-112), норми якої встановлюють правовий порядок застосування відповідного митного режиму.

Відповідно до ст.103 Митного кодексу України, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Частиною 6 ст.104 Митного кодексу України передбачено, що для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: 1)подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення; 2)у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов'язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів; 3)подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством; 4)сплатити митні платежі відповідно до ст.106 Митного кодексу України або забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Згідно з нормами ст.105 Митного кодексу України, у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 Митного кодексу України та в Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу. У разі порушення умов митного режиму тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов'язана сплатити суму податкового зобов'язання та пеню відповідно до Податкового кодексу України.

Частиною 1 ст.110 Митного кодексу України передбачено, що забезпечення дотримання вимог митного режиму тимчасового ввезення здійснюється шляхом: 1)застосування міжнародного митного документа (книжки А.Т.А. або книжки CPD), що містить чинну міжнародну гарантію сплати митних платежів, встановлених законом на імпорт товарів; 2)надання фінансової гарантії у порядку, передбаченому розділом X Митного кодексу України. При цьому, гарантія дотримання вимог митного режиму тимчасового ввезення не вимагається, зокрема, щодо транспортних засобів комерційного призначення (п.8 ч.3 ст.110 Митного кодексу України).

Згідно з п.59 ч.1 ст.4 Митного кодексу України, транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Відповідно до ч.1 ст.2 Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), кожна із Договірних Сторін зобов'язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї Конвенції. А ч. 2 цієї ж статті передбачено, що режим тимчасового ввезення надається з загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру.

Із 22.09.2004 року Україна стала однією із Договірних Сторін указаної конвенції на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» від 24.03.2004 року №1661-IV. Відтак, Україна як Договірна Сторона Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік) зобов'язана надавати згоду на тимчасове ввезення транспортних засобів відповідно до її умов.

У ст.2 Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік) встановлено, що правом на тимчасове ввезення, відповідно до ст.2 цієї Конвенції, користуються транспортні засоби комерційного чи приватного використання; запасні частини та устаткування, які ввозяться для використання при ремонті раніше тимчасово ввезеного транспортного засобу. На замінені та не вивезені частини та устаткування нараховуватимуться ввізне мито й податки, якщо тільки з ними не були проведені дії, передбачені ст.14 цієї Конвенції.

Виходячи з норм п.a ст.1 глави І Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), термін «транспортні засоби» означає будь-яке судно (у тому числі ліхтери, баржі та шаланди, навіть якщо вони перевозяться на борту судна, і судна на підводних крилах), апарати на повітряній подушці, літальні апарати, наземні транспортні засоби (у тому числі велосипеди з двигунами, причепи, напівпричепи і поєднання транспортних засобів) і рухомий склад залізничного транспорту; а також їхні звичайні запасні частини, додаткові пристосування та обладнання, які перевозяться на борту транспортних засобів (включаючи спеціальне обладнання, що використовується для завантаження, розвантаження, обробки та захисту вантажів).

При цьому, згідно з п.п.b, c ст.1 глави І Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), комерційне використання транспортних засобів означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів, а приватне використання - перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Відповідно до ст.5 глави ІІІ Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком: a)транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території; b)транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

А згідно зі ст.7 цієї ж глави Конвенції, незважаючи на положення ст.5 цього Додатка: a)транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення; b)транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Так, розглядаючи справу, судом було встановлено, що автомобіль марки «Мазда 626» р/н НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1 - належить нерезиденту ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), який на підставі нотаріальної заяви надав позивачу у безоплатне користування для виїзду в Україну у відпустку строком з 29 квітня 2016 року по 20 травня 2016 року.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази є достатнім, належним та допустимим підтвердженням того, що автомобіль «Мазда 626» р/н НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1, є транспортним засобом не комерційного призначення і мав мету використання в особистих цілях і використовувався позивачем в особистих цілях.

При цьому, жодних належних і допустимих доказів того, що автомобіль є транспортним засобом комерційного призначення суду надано не було й у матеріалах справи таких доказів немає.

Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що постанова заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Негріч Леоніда Миколайовича за № 1079/20501/2016 від 08 червня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.2 ст.470 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 3400 грн. - є незаконною, та такою що підлягає скасуванню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.4-9, 13, 14, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Волинської митниці Державної Фіскальної Служби, Державного інспектора ПМО № 1 митного пункту «Яготин» Волинської митниці Державної Фіскальної Служби Кулагіної Анни Петрівни про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Негріч Леоніда Миколайовича № 1079/20501/2016 від 08 червня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.2 ст.470 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 3400 грн.

Стягнути з Волинської митниці Державної фіскальної служби України на користь держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.Г. Дубовенко