Справа № 824/795/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/795/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Козак В.Ю.

сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Бойди Г.В., Смеричанської Т.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області

про визнання звільнення незаконним та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кіцманської районної державної адміністрації про звільнення його з роботи та поновлення його на роботі з 02.09.2016 р.;

- стягнути з Кіцманської районної державної адміністрації на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, що станом 11.01.2017 р. складає 18324,00 грн.;

- стягнути з Кіцманської районної державної адміністрації на його користь моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач вказував, що після поновлення на роботі його було попереджено про наступне звільнення та запропоновано посаду, яка належить до найнижчої групи оплати праці державних службовців та є тимчасовою, а саме на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною. Позивач також зазначав, що незважаючи на наявність вакантних посад в Кіцманській районній державній адміністрації, відповідач не запропонував їх йому, чим порушив його право на працю та, відповідно, незаконно його звільнив.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Кіцманська районна державна адміністрація Чернівецької області (далі - відповідач) подала до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначаючи, що ОСОБА_1 вчасно попереджено про наступне звільнення після закінчення двомісячного терміну, а також запропоновано посаду спеціаліста І категорії відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації. Інших вакантних посад, які б відповідали професійній підготовці та професійній компетенції позивача не було. Оскільки ОСОБА_1 відмовився від запропонованої йому посади, його було звільнено із займаної посади.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити та надали пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 21.10.2010 р. працював у Кіцманській районній державній адміністрації Чернівецької області на різних посадах.

26.01.2016 р. ОСОБА_1 звільнений з посади головного спеціаліста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату районної державної адміністрації у зв'язку із відсутністю допуску до державної таємниці згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України на підставі розпорядження Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області №11-ос від 26.01.2016 р. (а.с. 22).

Вважаючи звільнення протиправним, позивач звернувся до суду.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.04.2016 р. у справі №824/136/16, яка набрала законної сили 23.05.2016 р., за позовом ОСОБА_1 до Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу адміністративний позов задоволено частково. Визнано звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України незаконним. Позивача поновлено на роботі та стягнено заробіток за час вимушеного прогулу (а.с. 23 - 26).

На підставі вищезазначеного судового рішення, розпорядженням Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області від 13.05.2016 р. №74-ос поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату районної державної адміністрації (а.с. 27).

Сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що 20.05.2016 р. відповідач вручив позивачу персональне попередження №01-26/12-298 від 18.05.2016 р. про звільнення з роботи згідно п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки у структуру районної державної адміністрації було внесено зміни, а саме виведено сектор взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи. Запропоновано позивачу посаду спеціаліста І категорії відділу ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації. В попередженні відповідачем також зазначено, що інших посад, які можна було б запропонувати, відповідно до чинного законодавства немає (а.с. 12).

23.06.2016 р. відповідач звернувся з клопотанням до голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Кіцманської районної державної адміністрації, в якому просив погодити звільнення позивача з посади головного спеціаліста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату районної державної адміністрації у зв'язку із реорганізацією структури, згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 149).

11.07.2017 р. відповідач додатково повідомив позивача про доповнення персонального попередження від 18.05.2016 р. №01-26/12-298 підставою звільнення п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", у зв'язку з набранням чинності нової редакції Закону України "Про державну службу". Також позивача повідомлено, що в термін до 12.07.2016 р. йому необхідно письмово повідомити відповідача про прийняте рішення стосовно запропонованої йому посади спеціаліста І категорії відділу Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації. У разі ненадходження відповіді у встановлений термін районна державна адміністрація буде вважати, що він відмовився від запропонованої посади (а.с. 48).

12.07.2016 р. ОСОБА_1 листом повідомив відповідача, що запропонована посада спеціаліста І категорії відділу Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації є нерівноцінної, оскільки належить до найнижчої 9 групи оплати праці посадових окладів на посадах державних службовців та є нижчою від групи посади, яку він обіймав. Крім того, запропонована посада є тимчасовою, а саме на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною. Також позивач вказував, що в найкоротший термін готовий розглянути будь - яку пропозицію керівництва райдержадміністрації щодо переведення його на рівноцінну постійну посаду. Письмову відповідь просив надати не пізніше 15.07.2016 р. (а.с. 49).

19.07.2016 р. профспілковим комітетом працівників райдержадміністрації, за результатами розгляду клопотання Кіцманської РДА від 23.06.2016 р., в присутності позивача прийнято рішення, яким надано згоду на звільнення позивача з посади головного спеціаліста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату районної державної адміністрації у зв'язку із реорганізацією структури, відповідно п.1 ст.40 КЗпП України. Вказана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні протоколом засідання профкомітету працівників райдержадміністрації від 19.07.2016 р. та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні (а.с. 156-157).

Про прийняте рішення профспілковий комітет повідомив відповідача листом від 19.07.2016 р. № 11-2/4 (а.с. 221).

20.08.2016 р. ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціадіста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату районної державної адміністрації у зв'язку з реорганізацією структури районної державної адміністрації, згідно п. 1 ч. 1.ст. 87 Закону України "Про державну службу", про що винесено розпорядження №96-ос від 19.08.2016 р. (а.с. 42).

Також вказаним розпорядженням зобов'язано начальником відділу фінансово - господарського забезпечення апарату районної державної адміністрації провести повний розрахунок по заробітній платі та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 з 19.08.2016 р. по 02.09.2016 р., розпорядженням Кіцманської районної державної адміністрації №106-ос від 05.09.2016 р. внесено зміни до розпорядження №96-ОС "Про звільнення ОСОБА_1.", а саме: у першому абзаці слова та цифри "20 серпня" замінено на "02 вересня"; доповнено другий абзац словами "та грошову компенсацію за невикористані 2 календарних дні додаткової оплачуваної відпустки за 2016 р." (а.с. 43).

З вказаними розпорядженнями позивача ознайомлено 06.09.2016 р., що підтверджується його підписами.

Вважаючи звільнення незаконним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково з таких міркувань.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

До публічної служби у встановлених випадках відноситься державна служба. Так, за змістом ст. 1 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та функцій держави, оплачується з державних коштів.

Суд зазначає, що служба позивача на посаді головного спеціаліста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату Кіцманської районної державної адміністрації відноситься до публічної служби, відтак спірні правовідносини сторін підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено в Законі України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII визначено, що державна служба припиняється в т.ч. за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Частиною 3 вказаної статті Закону визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Отже, приписами Закону № 889-VIII передбачають можливість поширення на службові відносини трудового законодавства. У зв'язку з цим, суд виходить з того, що при вирішенні публічного спору пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 889-VIII) не регулюють питання вивільнення державних службовців, суд застосовує у спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з положеннями ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Судом встановлено, що розпорядженням Кіцманської районної державної адміністрації №46 від 12.02.2016 р. "Про внесення змін у структуру районної державної адміністрації" на підставі ст. 5, 6 та 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", з метою оптимізації структури районної державної адміністрації ліквідовано в тому числі сектор з питань взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи з штатною чисельністю 2 одиниці та утворено посаду головного спеціаліста з питань взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи.

Сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що 20.05.2016 р. відповідач вручив позивачу персональне попередження №01-26/12-298 про звільнення з роботи згідно п.1 ст.40 КЗпП України та запропонував позивачу посаду спеціаліста І категорії відділу ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації. В попередженні також заначено, що інших посад, які можна було б запропонувати, відповідно до чинного законодавства немає. 11.07.2016 р. відповідач надав позивачу доповнення до персонального попередження в частині підстави звільнення, яку змінено на п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

12.07.2016 р. позивач повідомив відповідача, що посада спеціаліста належить до найнижчої 9 групи оплати праці посадових окладів на посадах державної служби та є тимчасовою, на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною. У зв'язку з цим позивач просив перевести його на рівноцінну посаду на постійне місце роботи та повідомив, що розгляне будь яку пропозицію. Письмову відповідь просив надати не пізніше 15.07.2016 р.

Судом встановлено, що оскаржуваними розпорядженнями ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату Кіцманської районної державної адміністрації на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ст. 87 Закону № 889-VIII та ст. 492 КЗпП України суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-319а13.

Проте, зазначене зобов'язання Кіцманська районна державна адміністрація не виконала, і відповідно трудові гарантії позивача як працівника були порушені. Зокрема, розглядаючи вказаний спір судом встановлено, що 20.05.2016 р. відповідач персонально попередив позивача про заплановане вивільнення із займаної посади. Разом з тим, відповідач одночасно з попередженням про звільнення запропонував позивачу лише посаду спеціаліста І категорії відділу ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації, та повідомив, що інших посад, які можна було б запропонувати, відповідно до чинного законодавства немає.

Інші наявні вакантні посади відповідач не запропонував позивачу.

Однак, як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні станом на 01.07.2016 р. в Кіцманській районній державній адміністрації були наявними вакантні посади: спеціаліст відділу ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації - на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною, начальник відділу містобудування та архітектури районної державної адміністрації, начальник відділу бухгалтерського обліку, звітності та господарських питань управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, заступник начальника - начальник бюджетного відділу фінансового управління районної державної адміністрації, завідувач сектору фінансів підприємств комунальної власності та АПК фінансового управління районної державної адміністрації на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною.

Судом також встановлено, що станом на 02.09.2016 р. в Кіцманській районній державній адміністрації були вакантними наступні посади, а саме: спеціаліст відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації, начальник містобудування та архітектури райдержадміністрації, начальник відділу бухгалтерського обліку, звітності та господарських питань управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, завідувач сектору прийому відділу адресних соціальних допомог управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, спеціаліст сектору прийому громадян відділу адресних соціальних допомог управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, заступник начальника - начальник бюджетного відділу фінансового управління райдержадміністрації, завідувач сектору фінансів підприємств комунальної власності та АПК фінансового управління райдержадміністрації; начальник відділу - керівник центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації, адміністратор центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації та спеціаліст архівного відділу райдержадміністрації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачу не було запропоновано всі наявні вакантні посади та відповідно звільнено позивача без дотримання вимог ст. 87 Закону № 889-VIII та ст. 492 КЗпП України.

Суд не бере до уваги, доводи відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 відмовився від запропонованої йому вакантної посади, оскільки у листі від 13.07.2016 р. позивач тільки повідомив про готовність розглянути будь-які інші пропозиції щодо його переведення на іншу посаду, які вакантні в Кіцманській районній державній адміністрації.

Зважаючи на наведені вище норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, тому оскаржувані розпорядження від 19.08.2016 р. № 96-ОС та від 05.09.2016 р. № 106-ОС винесено протиправно, без врахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, з порушенням вимог трудового законодавства та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи висновок суду про протиправність розпоряджень Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області "Про звільнення ОСОБА_1." від 19.08.2016 р. № 96-ОС та "Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 19.08.2016 р. № 96-ОС "Про звільнення ОСОБА_1." від 05.09.2016 р. № 106-ОС, а також беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 235 КЗпП України, позивача необхідно поновити на посаді головного спеціаліста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату Кіцманської районної державної адміністрації, допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Таким чином, судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 03.09.2016 р. по 11.01.2017 р. є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Частиною 4 ст. 87 Закону № 889-VIII встановлено, що у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Згідно довідки Кіцманської РДА від 29.11.2016 р. середньоденна зарплата позивача складає 198,977 грн. (а.с. 129).

Відповідно до розпорядження Кіцманської районної державної адміністрації від 19.08.2016 р. №96-ОС позивачу нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати у сумі 5206,82 грн. Вказана обставина підтверджується довідкою від 28.12.2016 р. №640 та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні (а.с. 228).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення із Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецькій області на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.09.2016 р. по 11.01.2017 р. у сумі 12701,11 грн. ((90 дн. Х 198,977 грн.) - 5206,82 грн.).

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийнятих розпоряджень стосовно звільнення ОСОБА_5 із займаної посади, а тому вказані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а позивач поновленню на раніше займаній посаді.

Інші доводи відповідача суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують протиправність оскаржуваних розпоряджень та незаконність звільнення позивача із займаної посади.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо стягнення з Кіцманської районної державної адміністрації на його користь моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичною або юридичною особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок її джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках.

Крім того, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.п. 3, 4 вказаної постанови визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, позивачем у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, в позовній заяві та в судовому засіданні позивачем та його представником не доведено та не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що моральна шкода спричинена незаконними діями або бездіяльністю відповідача, не обґрунтовано її розмір та не зазначено, які саме моральні або фізичні страждання чи інші негативні явища заподіяні позивачеві та чим це підтверджується, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог в зазначеній частині, а отже є такими, що не підлягають задоволенню.

Частина 1 ст. 94 КАС України визначає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач був звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати (судовий збір), відповідно до ст. 94 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 та 129 Конституції України, ст. ст. 69, 71, 94, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області "Про звільнення ОСОБА_1." від 19.08.2016 р. № 96-ОС.

3. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області "Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 19.08.2016 р. № 96-ОС "Про звільнення ОСОБА_1." від 05.09.2016 р. № 106-ОС.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату Кіцманської районної державної адміністрації з 03.09.2016 р.

5. Стягнути з Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.09.2016 р. по 11.01.2017 р. у сумі 12701,11 грн.

6. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату Кіцманської районної державної адміністрації та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

7. В іншій частині позовних вимог відмовити.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький

Постанова в повному обсязі складена 16 січня 2017 р.