Справа № 211/1572/16-а(2-а/211/36/16)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2017 рокусправа № 211/1572/16-а провадження №2-а/211/36/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 24 жовтня 2016 року по справі №211/1572/16-а (провадження №2-а/211/36/16 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати:

визнати дії відповідача щодо ненадання дозволу на відчуження частини майна неповнолітніх дітей, а саме кожної по 1/10 частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та 1/10 частини комплексу нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_3 - протиправними;

зобов'язати відповідача надати дозвіл на відчуження частини майна її неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_2 - 1/10 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та 1/10 частини комплексу нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_3 та ОСОБА_3 - 1/10 частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та 1/10 частини комплексу нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_3, шляхом відкриття рахунку на ім'я малолітніх для переведення грошових коштів за продаж часток майна.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що є матір'ю неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті свого батька діти отримали у спадщину вищевказане майно. З метою продажу вказаного нерухомого майна, позивач, як законний представник неповнолітніх дітей, звернулася до органу опіки та піклування, за місцем проживання неповнолітніх дітей, з метою отримання дозволу на відчуження майна, але в цьому їй було відмовлено, з посиланням на те, що такий дозвіл, згідно чинного законодавства, надається органом опіки та піклування, який знаходиться за місцем розташування нерухомого майна. Позивач вважає таку відмову неправомірною, оскільки майно розташоване на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою, у зв'язку з чим є неможливим отримання дозволу органу опіки та піклування за місцем знаходження майна з огляду на його фактичну відсутність, як органу наділеного повноваженнями на виконання функцій держави Україна. З цих підстав та посилаючись на порушення прав неповнолітніх дітей, позивачка просила суд задовольнити позов.

Постановою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 24 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду фактично мотивована тим, що при вирішенні питання про надання згоди на відчуження нерухомого майна, відповідач діяв правомірно, на підставі чинного законодавства, у зв'язку з чим його відмова є обґрунтованою, оскільки позивачка звернулася за таким дозволом не за місцем знаходження майна, а за місцем проживання дітей.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржене судове рішення не відповідає положенням як національного законодавства так і нормам міжнародного права, в частині захисту прав неповнолітніх дітей.

У судове засідання сторони, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явились. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю його прибуття у судове засідання, з огляду на участь в іншому судовому засіданні. Вивчивши подане клопотання, колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Таким чином, неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи, при цьому колегією суддів врахована відсутність з боку позивача клопотань про дослідження нових доказів у справі, щоб унеможливлювало розгляд справи за наявними матеріалами справи і відповідно було б перешкодою для розгляду справи у відсутності позивача. Надання пріоритетності тим чи іншим засіданням, участь у цих засіданнях, є правом сторони, але таке право, зокрема, не повинно перешкоджати розгляду справи судом у визначені законом строки.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є матір'ю неповнолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в порядку спадкування, набули право власності на частину майна, а саме кожна на 1/10 частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та 1/10 частини комплексу нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_3.

ОСОБА_1, як законний представник неповнолітніх дітей, звернулася до виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради, за місцем проживання дітей, з заявою про надання згоди на відчуження зазначеного нерухомого майна, що знаходиться на території Автономної Республіки Крим.

Рішенням Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради від 20.01.2016 року за № 22 ОСОБА_1 було відмовлено у наданні згоди на відчуження частини майна. Підставою для відмови у наданні згоди визначено те, що згоду на відчуження майна надає орган за місцем знаходження нерухомого майна. При цьому, ОСОБА_1 рекомендовано для отримання дозволу на відчуження вищевказаного майна, звернутися до виконавчого органу за місцем розташування майна (п.2 рішення).

Не погодившись з таким рішенням відповідача ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості оскарженого рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ст..12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У відповідності до ст..177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають право без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Отже, реалізація законними представниками (батьками) від імені та в інтересах свої малолітніх дітей повноважень щодо розпорядження нерухомим майном, можлива лише за умови надання на це дозволу органом опіки та піклування, який є органом, що від імені держави здійснює охорону і захищає права та інтересів дітей.

Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008р.

Згідно із п.67 Порядку, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м.Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Таким чином, за загальним правилом питання щодо надання дозволу на відчуження нерухомого майна вирішується за місцем знаходження такого майна.

Вказаними положеннями Порядку керувався і відповідач при прийнятті оскарженого рішення. При цьому, за результатами розгляду заяви, позивачу рекомендовано для отримання дозволу на відчуження вищевказаного майна, звернутися до виконавчого органу за місцем розташування майна (п.2 рішення).

Але таке рішення не можливо визнати обґрунтованим, оскільки під час його прийняття відповідачем не враховано, що територія, на якій знаходиться нерухоме майно, відносно якого вирішувалось питання про відчуження, є тимчасово окупованою. І загально відомим фактом є те, що на вказаній території де-факто відсутні органи, які б виконували функції держави Україна.

Таким чином, прийнявши оскаржене рішення відповідач фактично усунувся від виконання функцій органу, на який покладено обов'язки по захисту прав та інтересів дітей, надавши рекомендації позивачу звернутися до органу, якого фактично на теперішній час не існує. При цьому, вказане рішення відповідача створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав як законного представника малолітніх дітей.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржене рішення відповідача не можливо визнати обґрунтованим, тобто вказане рішення не відповідає критеріям правомірності, які визначені ч.3 ст.2 КАС України, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

В той же час, суд вважає, що заявлені вимоги у вигляді зобов'язання відповідача надати дозвіл на відчуження нерухомого майна, не можуть бути задоволені з огляду на наступне. Так, надання дозволу (згоди) на відчуження нерухомого майна, право на яке мають діти, є повноваженнями органу опіки та піклування, який, реалізуючи свої дискреційні повноваження, може прийняти таке рішення за умови дослідження цього питання та встановлення певних обставин, які б свідчили про відсутність ризиків заподіяння таким рішенням шкоди дитині та які б вказували на те, що укладення договору на відчуження майна відповідає інтересам дитини.

З оскарженого рішення не вбачається того, що відповідачем досліджувалось питання доцільності відчуження майна.

Таким чином, ухвалення судом рішення про зобов'язання відповідача надати дозвіл на відчуження майна, по суті буде втручанням у діяльність органу, який наділений виключними повноваженнями щодо прийняття рішень у таких питаннях.

В той же час, оскільки встановлені обставини справи свідчать про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах права позивача мають бути захищенні у такий спосіб, як зобов'язання відповідача повторно розглянути звернення позивача про надання дозволу на відчуження нерухомого майна.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 24 жовтня 2016 року по справі №211/1572/16-а (провадження №2-а/211/36/16 - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради від 20.01.2016 року за № 22 «Про відмову ОСОБА_1 у наданні згоди на відчуження частини майна від імені малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3» - визнати неправомірним та скасувати.

Зобов'язати виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання згоди на відчуження частини майна у Автономній Республіці Крим за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 від імені малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст постанови виготовлено 18.01.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк