Справа № 810/1562/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м.Київ 810/1562/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

Суть спору:ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління державної судової адміністрації України в Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління державної судової адміністрації України в Київській області в частині нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до вимог абз.2 ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій та статус суддів у редакції Закону України Про прокуратуру, за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно відповідно до абз.2 ч.1 ст.147 Закону України Про судоустрій та статус суддів у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд та за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 включно у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №644;

- зобовязати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до вимог абз.2 ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій та статус суддів у редакції Закону України Про прокуратуру, за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно відповідно до абз.2 ч.1 ст.147 Закону України Про судоустрій та статус суддів у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд та за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 включно у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №644 в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових потреб, тощо);

- зобовязати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Київській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що відповідачем всупереч вимогам ст.144 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції Закону України Про прокуратуру, який набрав чинності 26.10.2014), ст.147 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд, який набрав чинності 29.03.2015) та Постанови Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України №644 від 02.09.2015 не було перераховано та виплачено позивачу заробітну плату за періоди з 26.10.2014 по 31.12.2016 в належному розмірі, встановленому вказаними законодавчими актами.

21.11.2016 на адресу суду від позивача надійшла заява від 15.11.2016 (вх.№17182/16 від 21.11.2016), у якій позивач просить суд залишити без розгляду позовну заяву в частині вимог про зобовязання Територіальне управління державної судової адміністрації України в Київській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Також у вказаній заяві позивач просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає, що передбачене статтею 155 КАС України право позивача на подання клопотання про відкликання позовної заяви не передбачає можливості часткової реалізації цього права.

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 КАС України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 105 КАС України адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або його представником.

Отже, поняття "позов" та "позовна заява" не є тотожними, оскільки під останньою розуміється письмовий документ, в якому викладаються позовні вимоги.

В свою чергу, п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України передбачає право позивача на відкликання не позову, а позовної заяви, тобто направленого до суду письмового документа, часткове відкликання якого неможливо.

У звязку з цим, суд зазначає, що викладене позивачем в заяві від 15.11.2016 клопотання про залишення частини позовних вимог без розгляду не засновано на правомочностях, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, у звязку з чим задоволенню не підлягає, а позовні вимоги підлягають розгляду судом в первісно заявленому обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи обмежені строки розгляду справи, недопущення їх порушення та безпідставного затягування вирішення спору, приймаючи до уваги, що наявні в матеріалах справи докази в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, а сторони є належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Частиною 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що учасники судового процесу були належним чином проінформовані про дату, час і місце судового розгляду, та приймаючи до уваги заявлене позивачем клопотання, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з п.10 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 р. N1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №25-а від 16.02.2009 ОСОБА_1 була тимчасово призначена на посаду судового розпорядника, на час відпустки по вагітності та пологах основного працівника ОСОБА_2 Присвоєно позивачу 13 ранг держаного службовця.

Надалі, на підставі наказу Керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 169-а від 07.09.2010 ОСОБА_1 була тимчасово переведена на посаду помічника судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області на час відпустки по догляду за дитиною по досягненню нею 3-х річного віку основного працівника ОСОБА_3

Наказом Керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №10 від 19.01.2011 ОСОБА_1 була переведена на посаду секретаря судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

З матеріалів справи вбачається, що працівники апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулись до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області з листом від 06.02.2015, до якого були додані заяви, у тому числі заява позивача, про здійснення перерахунку заробітної плати.

Так, зокрема, у вказаній заяві позивач просив відповідача здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 відповідно до ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій та статус суддів, за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 відповідно до ч.1 ст.147 Закону України Про судоустрій та статус суддів, та за період з 09.09.2015 по 31.12.2012 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України №644 від 02.09.2015 та виплатити заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Відповідач листом №06-08/46 від 30.03.2016 повідомив працівників Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про те, що Державним бюджетом України на 2016 рік не передбачено видатків для виплати заробітної плати працівникам апаратів судів за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 відповідно до вимог абз. 2 ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій та статус суддів, та з 29.03.2015 по 08.09.2015 відповідно до абз.2 ч.1 ст.147 Закону України Про судоустрій та статус суддів у редакції Закону України Про забезпечення на справедливий суд.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати заробітної плати у встановленому законодавством розмірі за відповідний період, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.8 Закону України Про оплату праці №108/95-ВР від 24.03.1995 встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України Про судоустрій і статус суддів №2453-VI від 07.07.2010 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2453).

Частиною 1 ст.144 Закону №2453 (в редакції Закону від 07.07.2010) передбачено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Відповідно до ч.5 ст.149 Закону №2453 (в редакції Закону від 07.07.2010) і ч.6 ст.152 вказаного Закону (в редакції Закону від 12.02.2015) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України Про державну службу. Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Частиною 7 ст.33 Закону України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів (в редакції, чинній до 09.09.2015) затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47), згідно з якою посадовий оклад секретаря судового засідання становить 490 грн.

В свою чергу, відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету №482 від 20.05.2009 у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік №719-VII від 16.01.2014 розмір мінімальної заробітної плати становить 1218,00 грн., а відповідно до ст.8 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік №80-VIII від 28.12.2014 розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2015 року - 1 218,00 грн., а з 1 вересня - 1378,00 грн.

14.10.2014 Верховною Радою України був прийнятий Закон України Про прокуратуру, пунктом 5 Прикінцевих положень якого внесено зміни до ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій і статус суддів та доповнено її новим абзацом другим, відповідно до якого розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Зазначені зміни набрали чинності 26.10.2014.

Абзацом 2 пп.1 і абз.3 пп.2 п.13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України Про прокуратуру на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк - внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України Про судоустрій і статус суддів.

З 29.03.2015 набрав чинності Закон України Про забезпечення права на справедливий суд №192-VIII від 12.02.2015, яким Закон України Про судоустрій та статус суддів викладено в новій редакції.

Так, зокрема, в абз.2 ч.1 ст.147 Закону України Про судоустрій і статус суддів в редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII було закріплено аналогічну норму про те, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 п.13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про забезпечення права на справедливий суд було зобов'язано Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

За правилами ст.142 Закону №2453 (у редакції до 28.03.2015) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (ст.143 Закону №2453). Аналогічні правила закріплені і у ст.ст.145,146 Закону № 2453 у редакції з 28.03.2015.

При цьому, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік №80-VІІІ від 28.12.2014 (далі-Закон №80) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, територіальне управління Державної судової адміністрації може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

Відповідно до ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Частиною 2 ст.23 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Наведене свідчить про відсутність можливості з боку відповідача виплачувати заробітну плату у розмірі, визначеному абзацом другим частиною першою статті 144 Закону України Про судоустрій та статус суддів.

Враховуючи наведене, оскільки з 26.10.2014 по 08.09.2015 Кабінетом Міністрів України зміни до постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законом України Про Державний бюджет України на 2014 рік від 16.01.2014 №719-VІІ та Законом України Про Державний бюджет на 2015 рік від 24.12.2014 №80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону №2453, частини першої статті 147 Закону №2453 (у редакції з 28.03.2015) не передбачено, управління Державною судової адміністрації як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 12.07.2016 (справа №820/4648/15), від 13.07.2016 (справа №820/ 4653/15) та від 13.07.2016 (справа №818/3372/15).

Відповідно до ч. ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч.2 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що здійснюючи виплату позивачу заробітної плати у період з 26.10.2014 по 08.09.2015 (включно), відповідач діяв у межах, у спосіб та у порядку, передбаченому законом.

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу заробітної плати за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 включно у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №644 в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових потреб, тощо), суд зазначає наступне.

02.09.2015 Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №644 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України, яка набрала законної сили з 09.09.2015.

Відповідно до вказаної Постанови розмір посадового окладу секретаря судового засідання загального суду визначається з урахуванням коефіцієнту 0,3 від посадового окладу судді місцевого суду.

При цьому, приміткою до вказаної Постанови визначено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Як зазначено вище, відповідно до ч.3 ст.133 Закону України Про судоустрій та статус суддів посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014 №80-VIII встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати становить з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень.

Отже, враховуючи вищевказані положення законодавства, суд дійшов висновку про те, що розмір посадового окладу позивача, починаючи з 09.09.2015, тобто з дня набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №644, з урахуванням положень примітки до вказаної Постанови, становить 2 067,00 грн. (0,3х1 378,00 грн. х10) х 0,5).

Наявний в матеріалах справи розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 за 2015 рік свідчить про те, що відповідачем були враховані зміни, повязані з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови від 02.09.2015 року № 644 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України, та заробітна плата була виплачена позивачеві відповідно до встановлених законодавством розмірів, що свідчить про помилковість висновків позивача про порушення відповідачем вимог чинного законодавства під час виплати йому заробітної плати за вказаний період.

У звязку з цим, матеріали справи свідчать про відсутність допущення відповідачем будь-яких порушень при здійсненні обчислення та виплати позивачеві заробітної плати за період, зазначений в позовній заяві, що свідчить про необґрунтованість вимог позивача.

Враховуючи правомірність визначення відповідачем належних до виплати позивачеві сум заробітної плати, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про спонукання відповідача виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, оскільки такі вимоги є похідними.

Отже, позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.