Справа № 192/2995/16-а
Суддя: Стрельников О. О.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 192/2995/16-а
Провадження № 2-а/192/2/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

"16" січня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання - Папян Д.Р.,

розглянувши в смт Солоне у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, третя особа - відділ Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року № 1-7/VІІ «Про виконання рішення суду щодо розгляду заяв ОСОБА_1.», щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, та зобов'язати Микільську сільську раду Солонянського району Дніпропетровської області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки на території Микільської сільської ради в АДРЕСА_1, площею 0,50 га, кадастровий номер :03:003:5027, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

На обґрунтування своїх вимог зазначив, що 29 липня 2010 року Микільська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області прийняла рішення № 10 про надання дозволу складання проекту відведення земельної ділянки для передачі ОСОБА_1 у власність, для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,9947 га, що складається з двох окремих земельних ділянок. Одна земельна ділянка площею 0,4947 га, знаходиться в АДРЕСА_2, а інша площею 0,50 га в АДРЕСА_1.

Згідно вказаного рішення, позивачем було виготовлені два проекти землеустрою. Відповідно до рішення Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 10-8/6 від 02 вересня 2011 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки площею 0,4947 га у власність для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_2.

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року визнано протиправною бездіяльність Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 про затвердження проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та зобов'язано Микільську сільську раду Солонянського району Дніпропетровської області розглянути заяви ОСОБА_1 з вищезазначеного питання.

Рішенням Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 1-7/VІІ від 22 червня 2016 року було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, в АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що передача земельної ділянки у власність у межах норм визначених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності вже проводилась, відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК України та невідповідністю проекту положень законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Позивач не погоджується з даним рішенням і вважає, що воно підлягає скасуванню з тих підстав, що комісією з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою при Солонянській районній державній адміністрації своїм висновком погоджено проект землеустрою та рекомендовано Микільській сільській раді Солонянського району Дніпропетровської області затвердити проект землеустрою, а також те, що чинним земельним законодавством не встановлено заборони на реалізацію громадянам свого права на приватизацію шляхом одночасного відведення у власність. Тому просив скасувати рішення відповідача та зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, згідно яких вважав, що рішення що оскаржується законне та обґрунтоване, оскільки наданий позивачем для затвердження проект, містив в собі акти, графічні матеріали та інші документи, що складені та датовані 2010 роком, і тому, не проект відповідає вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року, № 376. Також зазначив, що довідка відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області, видана відповідно до форми 6-зем, що містить офіційну інформацію чи надана вже земельна ділянка у власність або у користування чи ні - взагалі не містила дати складання (а.с. 76-78). В своїх усних поясненнях наданих в судовому засіданні, представник відповідача доповнив свої письмові заперечення та зазначив, що ними відмовлено позивачу в затверджені проекту землеустрою також з тих підстав, що позивач вже використав своє право на безоплатну приватизацію відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК України.

Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без їх представника (а.с. 49, 67).

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи та інтереси.

Положення ст. 6 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, що, визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування, при цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам здійснюється в тому числі і у разі : в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, яка проводиться один раз по кожному виду використання.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Положеннями ст. 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 118 ЗК України, в редакції чинній на період виникнення спірних правовідносин, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що рішенням Микільської сільської ради № 10 від 29 липня 2010 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки, для передачі у власність, площею 0,9947 га, в тому числі для ведення особистого селянського господарства за адресами: АДРЕСА_2, площею 0,4947 га та АДРЕСА_1, площею 0,50 га (а.с. 13).

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, третя особа - відділ Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано бездіяльність Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області. Зобов'язано Микільську сільську раду Солонянського району Дніпропетровської області розглянути заяви ОСОБА_1 від 25 квітня 2013 року, 21 жовтня 2013 року та 21 травня 2014 року про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області в АДРЕСА_1, відповідно до вимог ст. 23 ЗК України та прийняти з цього приводу відповідне рішення (а.с. 14-18).

Згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, АДРЕСА_1 зробленого ВАТ «НВП «ОРБІТА» та доданого до нього висновку № 80 від 22 листопада 2012 року комісія з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою при Солонянській районній державній адміністрації, враховуючи позитивні погодження відповідних служб комісія погоджує проект землеустрою. Комісія рекомендує Микільській сільській раді Солонянського району Дніпропетровської області затвердити проект землеустрою (а.с. 20-28).

Відповідно до довідки відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області № 1623 від 17 липня 2012 року, земельна ділянка, на яку згідно рішення Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 29 жовтня 2010 року № 10 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до форми 6-зем числиться, як землі, не надані у власність або постійне користування, орієнтовною площею 0,5000 га (а.с. 29).

Рішенням Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 10-8/VІ «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам» затверджено проекту документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та передано у власність земельні ділянки громадянам, в тому числі і ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 (а.с. 81).

Рішенням Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 1-7/VІІ «Про виконання рішення суду щодо розгляду заяв ОСОБА_1.», відмовлено ОСОБА_1 у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області у зв'язку з невідповідністю його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів документації із землеустрою та використанням права на безоплатну приватизацію відповідно до п. 4 ст. 116 ЗК України (а.с. 84).

Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, та враховуючи вищезазначені норми матеріального права, суд вважає, що висновок відповідача про те, що позивач вже використав своє право на приватизацію є помилковим, враховуючи ту обставину, що позивачу було надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою на земельні ділянки розташовані в АДРЕСА_2, та АДРЕСА_1, загальна площа яких дорівнює 0,9947 га, що не перевищує встановлені ст. 121 ЗК України норми безоплатної передачі землі громадянам не більше 2,0 га.

Що стосується висновку сільської ради, що поданий позивачем проект землеустрою не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, то суд зауважує, що з рішення відповідача взагалі не вбачається, вимогам яких саме законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актам не відповідає проект землеустрою позивача. В своїх запереченнях представник відповідача зазначив, що проект землеустрою не відповідав ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року, № 376, але в чому саме невідповідність представник відповідача повідомити суду не зміг. За таких підстав, суд вважає, що оскільки рішення відповідача, що оскаржується належним чином не вмотивовано та містить помилковий висновок про використання позивачем його безоплатну передачу землі, тому дане рішення відповідача підлягає скасуванню, оскільки є незаконним.

Доводи представника відповідача, що в наданому позивачем на затвердження проекту землеустрою містяться документи датовані 2010 роком, суд не приймає, оскільки жодною нормою діючого законодавства в сфері земельних правовідносин не забороняється включення до проекту землеустрою документів датованих іншим роком ніж сам проект землеустрою.

Разом з тим, суд вважає, що не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 з огляду на вищенаведені приписи п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо виключних повноважень селищної ради на пленарних засіданнях вирішувати питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року, термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Зважаючи на те, що вчинення таких дій віднесено до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, суд вважає, що зобов'язуючи відповідача вчинити певні дії - затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1, суд фактично перебере на себе функції, пов'язані з розпорядженням земельними ділянками. Тому, в цій частині заявлені позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Відповідно до ст. 94 КАС України, у зв'язку із задоволенням позову, на користь позивача слід стягнути з бюджетних асигнувань відповідача 551 грн. 21 коп. понесених ним судових витрат відповідно до задоволених вимог (а.с. 1).

Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то дані вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу.

Статтею 90 КАС України зазначено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підтвердження витрат на правову допомогу, позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 23 серпня 2016 року та квитанцію № 1/220 про сплату 6200 грн. (а.с. 30-32, 33).

Згідно зазначеного договору, він укладений між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Предметом даного договору, як передбачено п. 1.1. є те, що адвокат зобов'язується здійснити від імені та за рахунок клієнта такі юридичні дії: представляти права та законні інтереси клієнта в районних судах, судах апеляційної та касаційної інстанцій, здійснювати професійну діяльність згідно з умовами даного договору зі всіма правами адвоката, що передбачені законодавством України у зв'язку із зверненням клієнта до Солонянського районного суду Дніпропетровської області до Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, про визнання протиправним та скасування рішення. При цьому п. 5.2. договору передбачено, що всього гонорар адвоката складає 6200 грн.

Разом з тим, зазначений договір не містить в собі певного переліку дій, які були вчинені чи повинні бути вчинені адвокатом при наданні правової допомоги позивачу адвокатом за даним позовом. Не надано будь-яких підтверджень (акт виконаних робіт, тощо) щодо надання правової допомоги позивачу з боку адвоката і в суді.

Тому посилання адвоката Омеляна А.А., що ним здійснювалась підготовка позову та інші необхідні дії для звернення до суду за даним позовом, суд вважає голослівними і такими, що нічим не підтвердженими.

Що стосується участі адвоката Омеляна А.А. під час судового розгляду за даним позовом, то суд вважає, що позивачем не надано доказів понесення позивачем витрат на таку правову допомогу з боку адвоката. Надана позивачем квитанція про сплату витрат за надання правової допомоги адвокатом за договором від 23 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, суд не приймає, оскільки з даної квитанції вбачається, що гроші перераховані не адвокату ОСОБА_2, як самозайнятій особі, а фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, інших доказів на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем не надано.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 116, 118, 121, 122 ЗК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 2, 90, 94, 160, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, третя особа - відділ Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року № 1-7/VІІ «Про виконання рішення суду щодо розгляду заяв гр. ОСОБА_1.».

Стягнути з бюджетних асигнувань Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, з моменту отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги повинна бути одночасно направлена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складений 16 січня 2017 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.