Справа № 819/1108/16
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 р. № 876/9068/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Гуляка В.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2016року позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до відповідача - Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, якою просила визнати бездіяльність органу владних повноважень щодо самовільної забудови громадянкою ОСОБА_2 неправомірною та зобов'язати звернутися до суду з вимогою знесення самочинного будівництва господарської будівлі громадянко. ОСОБА_2

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в с.Соколів Бучацького району Тернопільської області по вулиці Мостов»якова, 11, що межує з будинковолодінням по АДРЕСА_1, власником якого є громадянка ОСОБА_2 На дуку позивача проведена ОСОБА_2 у 2009 році реконструкція літньої кухні під господарську будівлю здійснена без належної будівельно-технічної документації та без погодження з ОСОБА_1 У 2013 році за наслідками проведеної Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю перевірки ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності за порушення містобудівної діяльності та видано відповідний припис про зупинення будівельних робіт. Разом з тим, ОСОБА_2 добудувала споруду, яка створює позивачу перешкоди у користуванні житлом та порушує її права.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_1 зверталась в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, в задоволенні якого відмовлено, зокрема, з підстав недотримання положень ст. 376 ЦК України, згідно якої суб'єктом звернення до суду з вимогами про демонтаж будівлі чи часткову перебудову у випадку істотного порушення будівельних норм і правил є відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування.

Як наслідок, позивач звернулась до Бучацької районної державної адміністрації для вжиття заходів щодо відновлення її порушених прав шляхом зобов'язання громадянки ОСОБА_2 здійснити перебудову господарської будівлі таким чином, щоб вона не створювала перешкод ОСОБА_1 у користуванні майном (виконати демонтаж мансардного поверху, змінити конфігурацію даху та збудувати в»їздні двері до гаража). А у випадку відмови ОСОБА_2 добровільно усунути перешкоди в користуванні житлом ОСОБА_1 - звернутись в її інтересах до суду, як це передбачено ст. 376 ЦК України. Вказана заява ОСОБА_1 у зв'язку з безпідставністю звернення залишена Бучацькою районною державною адміністрацією без задоволення. Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що заява позивача належним чином розглянута Бучацькою районною державною адміністрацією та надана відповідь по суті поставлених питань про відсутність підстав вважати господарську споруду в с. Соколів Бучацького району Тернопільської області по вул. Мостов'якова, 15, яка належить громадянці ОСОБА_2, об'єктом самочинного будівництва. Будь-якої бездіяльності суб'єктом владних повноважень не допущено. Чинне законодавство України не містить норм, які б надавали районним державним адміністраціям (їх головам) повноваження щодо звернення в інтересах фізичних осіб з позовом до суду про знесення об'єктів самочинного будівництва, про що просила позивач у заяві та в частині реалізації яких, на думку позивача, відповідач допустив бездіяльність. Крім того, судом взято до уваги обставини, встановлені судовим рішенням (постановою апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2014 у справі № 22-ц/789/1072/14), яке набрало законної сили, щодо відсутності факту самочинного будівництва господарської будівлі ОСОБА_2

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, представників третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що що 19 лютого 2016 року ОСОБА_1, мешканка села Соколів, вулиця Мостов'якова, 11, Бучацького району Тернопільської області, звернулася до Бучацької районної державної адміністрації з заявою, в якій просила вжити заходів для відновлення порушених її житлових прав та зобов'язати громадянку ОСОБА_2 здійснити перебудову господарської будівлі таким чином, щоб вона не створювала перешкод у користуванні та володінні майном заявниці (виконати демонтаж мансардного поверху, змінити конфігурацію даху та забудувати в'їзні двері до гаража). У випадку відмови ОСОБА_2 добровільно усунути перешкоди в користуванні житлом, заявниця просила звернутися до суду в її інтересах згідно з вимогами статті 376 Цивільного кодексу України та відповідно до рішення апеляційного суду Тернопільської області (а. с. 7).

Зокрема, позивачка звернула увагу на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в селі Соколів Бучацького району Тернопільської області по АДРЕСА_2. Власником суміжного будинковолодіння в селі Соколів Бучацького району Тернопільської області по АДРЕСА_1 є громадянка ОСОБА_2 Остання у 2009 році провела реконструкцію літньої кухні під господарську будівлю, яка, на думку позивача, виконана без належної будівельно-технічної документації та без погодження з ОСОБА_1 В 2013 році після проведеної Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю перевірки ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення містобудівної діяльності, їй видано відповідний припис про зупинення будівельних робіт. Разом з тим, ОСОБА_2 добудувала споруду, яка створює ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житлом та порушує її права.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 зверталась в суд з позовними вимогами до ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні майном, проте їй було відмовлено в задоволенні таких вимог. Одним з мотивів відмови у судовому рішенні вказано недотримання положень статті 376 Цивільного кодексу України, які передбачають, що суб'єктом звернення до суду про демонтаж будівлі чи часткову перебудову у випадку істотного порушення будівельних норм і правил може бути відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування.

Листом від 16 березня 2016 року Бучацька районна державна адміністрація повідомила ОСОБА_1 про результати розгляду звернення, яким фактично відмовила у його задоволенні через безпідставність. Така відмова мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області, яке набрало законної сили, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні майном, які виникли через здійснення ОСОБА_2 самочинного будівництва господарської будівлі, відмовлено. Також в листі зазначено, що в липні 2014 року нежитлова будівля здана в експлуатацію і 31 липня 2014 року ОСОБА_2 виготовила свідоцтво про право власності на таке нерухоме майно (а. с. 8).

ОСОБА_1, вважаючи відмову відповідача щодо вжиття заходів, спрямованих на усунення перешкод у користуванні майном, неправомірною, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об»єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об»єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об»єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

За змістом ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

В пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

При цьому, пунктом 22 цієї постанови роз»яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування.

Таким чином, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

Так, судом першої інстанції встановлено, що питання порушення громадянкою ОСОБА_2 будівельних норм і правил при перебудові господарської будівлі та віднесення такого об'єкту до самочинного будівництва було предметом судового розгляду у справі № 22-ц/789/1072/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 вересня 2014 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року, в межах розгляду даної справи встановлено наступні обставини, що підтверджуються зібраними під час розгляду такої справи доказами.

Будинковолодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться на земельних ділянках, що межують між собою.

У 2009 році ОСОБА_2 розпочато реконструкцію літньої кухні на належній їй на праві власності земельній ділянці без оформлення будівельної технічної документації, за що останню було притягнуто Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю до адміністративної відповідальності на підставі статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Право власності на земельну ділянку площею 0,2100 га в селі Соколів Бучацького району по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯН № 048081 від 21 грудня 2012 року.

20 лютого 2013 року ОСОБА_2 оформлено будівельний паспорт із реконструкції літньої кухні під господарський будинок.

27 лютого 2013 року ОСОБА_2 повідомлено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області про початок виконання будівельних робіт.

При розгляді справи № 22-ц/789/1072/14 також встановлено, що з будівельного паспорта ОСОБА_2, зокрема, схеми забудови земельної ділянки, останньою дотримані пункт 3.21 ДБН Б.2.4-1-94 щодо відстаней від стін індивідуального будинку з вікном житлових кімнат та кухонь, оскільки в стіні житлового будинку ОСОБА_1 відсутні вікна житлових кімнат та кухні, а знаходиться вікно кладової.

Відтак, апеляційний суд Тернопільської області у постанові від 25 вересня 2014 року у справі № 22-ц/789/1072/14 прийшов до висновку, що наявність факту самочинного будівництва ОСОБА_2 спростовуються матеріалами справи: державним актом на право власності на землю з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, будівельним паспортом, повідомленням про початок проведення будівельних робіт, які відповідно до статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" є підставою для виконання будівельних робіт. Крім цього, 03 липня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_2 видано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, а 31 липня 2014 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво на право власності на вказане нежитлове приміщення господарського будинку. Наявність будь-яких перешкод у користуванні майном, на думку апеляційного суду Тернопільської області, не доведена ОСОБА_1 належними та допустимими доказами (а. с. 33-37).

В силу статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення та дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (із змінами та доповненнями), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

В силу вимог частини 1 статті 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Слід зазначити, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Також колегія суддів враховує, що згідно з ч. 1 ст. 72 цього Кодексу обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Саме встановлені судовим рішенням (постановою апеляційного суду Тернопільської області від 25 вересня 2014 року у справі № 22-ц/789/1072/14), яке набрало законної сили, обставини щодо відсутності факту самочинного будівництва об'єкту були підставою вважати звернення ОСОБА_1 безпідставним.

З огляду на наведене, суд вважає, що у даному випадку заява ОСОБА_1 належним чином розглянута Бучацькою районною державною адміністрацією та надана відповідь по суті поставлених питань про відсутність підстав вважати господарську споруду в селі Соколів Бучацького району Тернопільської області по АДРЕСА_1, яка належить громадянці ОСОБА_2, об'єктом самочинного будівництва. Будь-якої бездіяльності суб'єктом владних повноважень не допущено.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання відповідачем при розгляді заяви ОСОБА_1 вимог чинного законодавства.

Крім того, організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначає Закон України "Про місцеві державні адміністрації" від 09 квітня 1999 року № 586-XIV з змінами і доповненнями, ч. 1 ст. 13 якого передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України належить вирішення ряду питань, зокрема, забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян; промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв'язку.

Частиною другою статті 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх компетенції.

Основні галузеві повноваження місцевих державних адміністрацій визначені положеннями статей 17-29 Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

Відповідно до статті 20 "Повноваження в галузі містобудування, житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку" Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація: 1) організовує розробку та проведення експертизи містобудівної документації населених пунктів відповідно до державних норм і стандартів; 2) забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв'язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності; 3) організовує роботу з атестації об'єктів, сертифікації продукції, робіт і послуг підприємств і організацій житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування населення; 4) організовує охорону, реставрацію та використання пам'яток архітектури і містобудування, палацово-паркових, паркових та історико-культурних ландшафтів; 5) розробляє та затверджує схеми санітарного очищення в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці та організовує окреме збирання побутових відходів, інших видів відходів як вторинної сировини; 6) погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій", щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини; 7) здійснює заходи щодо ведення в установленому порядку єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Таким чином, місцеві державні адміністрації хоч наділені широким колом повноважень в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, однак, такі не є абсолютними та можуть здійснюватись лише у межах і формах, визначених Конституцією і законами України. Відповідно й права, надані місцевим державним адміністраціям, не є абсолютними, та можуть бути спрямовані лише на реалізацію цих повноважень.

Проаналізувавши зазначені положення та обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відмова відповідача щодо звернення до суду в інтересах позивача про знесення об'єктів самочинного будівництва є правомірною, оскільки чинне законодавство не містить норм, які наділяють районні державні адміністрації повноваженнями щодо звернення до суду в інтересах фізичних осіб з позовами з питань порушення у сфері містобудування та архітектури.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року у справі № 819/1108/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко

Судді В.В. Гуляк

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 17.01.2017.