Справа № 647/2162/16-а
Суддя: Кириленко М. О.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 647/2162/16-а
№ провадження 2-а/647/4/2017
У Х В А Л А

18.01.2017 року Бериславським районний суд Херсонської області

у складі головуючого судді Кириленко М.О.,

за участю секретаря Онус О.О.

за участі: позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні усну заяву ОСОБА_4 представника позивача Фізичної особи підприємець ОСОБА_1 про відвод судді Кирилено М.О., -

В С Т А Н О В И В:

До Бериславського районного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до відповідача Бериславської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Бериславської міської ради Херсонської області від 14.07.2015 року № 669, в якому одночасно просять вирішити питання про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, заявив відвід судді Бериславського районного суду Кириленко М.О., в провадженні якої знаходиться вказана справа, у зв'язку з тим, що у представника позивача виникли сумніви у неупередженності судді відповідно до вимог ч.2,3 ст.30 та п.4 ч.1 ст. 27 КАС України, в зв'язку з неправомірним процесіальним рішеннями судді, а саме ухвалою від 10.11.2016 року про відмову в заявленому клопотанні про поновлення строку на оскарження зазначеного рішення, яке було скасовано Одеським апеляційним адміністративним судом.

Позивач ОСОБА_1 підтримав свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив вирішити зазначену заяву на розсуд суду .

Розглянувши заяву про відвід, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про відвід судді задоволенню не підлягає, за наступними підставами.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 27 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться:

1) якщо він брав участь у розгляді цієї справи або пов'язаної з нею справи як представник, секретар судового засідання, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 151 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно сучасного тлумачення неупередженності особи - це поведінка особи яка не має обманної, негативної, заздалегідь сформованої думки, упередження проти кого-, чого-небудь.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ), зазначено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом», крім того, це підтверджене відповідним прецедентним правом Європейського суду з прав людини.

Згідно рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки встановлено, що:

Лише самі судді повинні приймати рішення у конкретних справах, спираючись на власну компетенцію, як це визначено законом.

Вищі суди не повинні давати суддям вказівок щодо того, які рішення потрібно приймати в конкретних справах, за винятком попередньої ухвали або при вирішенні питання про обрання засобів правового захисту відповідно до закону.

Під час розгляду всіх справ судді повинні діяти незалежно та неупереджено, забезпечувати сторонам можливість бути об'єктивно вислуханими, пояснювати за потреби процедурні питання. Судді мають діяти без будь-якого неналежного зовнішнього впливу на судовий розгляд і відповідно поводитися.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.

Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру.

Судді не повинні нести особисту відповідальність за випадки, коли їхні рішення були скасовані або змінені в процесі апеляційного розгляду.

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов'язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб'єктивні та об'єктивні компоненти.

Так, у справі «П'єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, шо безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. На основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Відповідно до вимог ст. 100 КАСУ, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Тому суд (суддя Кириленко М.О.),приймаючи ухвалу від 10.11.2016 року про відмову у заявленому клопотанні про поновлення строку на оскарження рішення Бериславської міської ради Херсонської області від 14.07.2015 року № 669, та визнання незаконним та скасування , керувався вимогами вказаної статті, при цьому він не розглядав та не оцінював зміст позовних вимог - предмету позову.

Скасування ухвали апеляційним судом не є підставою для встановлення факту неупередженості судді.

Таким чином, суд не порушував неупередженості при розгляді клопотання і своєчасно повідомив сторони про прийняте рішення, надавши їм копії ухвал та змогу оскаржити її в апеляційному порядку.

Вказівка представника позивача не є беззаперечним доказом неупередженості судді, а є лише припушенням на порушення судом справедливого та обєктивного розгляду справи, і не може сприйматися судом відповідно до вимог ч.3 ст. 86 КАС України як належний доказ.

Суддя Кириленко М.О.. при розгляді питання про поновлення строку не висловлював своїх думок з приводу вирішення позову по суті.

Таким чином належних та допустимих доказів неупередженості та сумнівів в об'єктивності судді, підтверджуючих обставини викладені представником позивача, у своїй усній заяві про відвід, та підтриманих позивачьом, до суду вони не надали, тому суд вважає ці підстави для відводу надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Керуючись ст. ст. 8,27,28,30,31,71,86, 158-160 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про відвід судді Кириленко М.О. - відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення на неї може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя М. О. Кириленко