Справа № 826/4396/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4396/16 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Київхліб» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «Київхліб» (далі - Позивач, ПАТ «Київхліб») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Відповідач, Мінекономрозвитку) про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 25.02.2016 року №4102-10/50 про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом від 20.08.2015 року №SB-B/200815;

- зобов'язання Відповідача видати Позивачу висновок щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом від 20.08.2015 року №SB-B/2000815 відповідно до митних декларацій від 18.09.2015 року №508040001/2015/002395, від 18.09.2015 року №508040001/2015/002397, від 17.11.2015 року №508040001/2015/003350, від 08.12.2015 року №508040001/2015/003730 на 360 днів з моменту оформлення митних декларацій.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2016 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем було необґрунтовано відмовлено у наданні висновку про продовження строку розрахунку за зовнішньоекономічною операцією, оскільки, на думку суду, Позивачем було доведено підстави для відкладення строку розрахунків. Крім того, суд зазначив, що оскільки інших підстав для відмови у продовженні строків розрахунків відсутні, зобов'язання Мінекономрозвитку надати відповідний висновок відповідає завданням адміністративного судочинства та не є формою втручання у дискреційні повноваження останнього.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому звернув увагу на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на невідповідність висновків суду приписам чинного законодавства. Наголошує на безпідставному втручанні суду у дискреційні повноваження Мінекономрозвитку, а також відсутності необхідності надавати такий висновок за умови дотримання строків розрахунків за рядом вантажних митних декларацій.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у відкритому судовому засіданні без фіксації технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

При цьому судовою колегією критично оцінюються клопотання Мінекономрозвитку про відкладення розгляду справи, оскільки явка сторін обов'язковою не визнавалася, а в силу ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 01.07.2015 року від компанії «Ansercone Enterprise LP» (Великобританія) на адресу Позивача надійшов лист (а.с. 60) із пропозицією взяти участь у міжнародному тендері на вибір постачальника сої, який відбудеться 03.08.2015 року.

З метою участі у вказаному тендері ПАТ «Київхліб» було направлено компанії «Ansercone Enterprise LP» лист-заявку від 08.07.2015 року на участь в тендері на вибір постачальника сої (а.с. 63).

Листом від 03.08.2015 року компанія «Ansercone Enterprise L.P.» повідомила Позивача про обрання ПАТ «Київхліб» переможцем вищезгаданого тендеру (а.с. 65).

За результатами тендеру між компанією «Ansercone Enterprise LP» (Покупець) та ПАТ «Київхліб» (Продавець) укладено контракт від 20.08.2015 року №SB-B/200815 (а.с. 12-14), за умовами якого Продавець зобов'язується продати, а Покупець прийняти та оплатити товар - сою насипом, країна походження - Україна. Урожай - 2015 року (далі - Контракт).

Пунктом 2.1 Контракту передбачено, що загальна кількість товару згідно Контракту складає 20 000.000 (двадцять тисяч тон) +/- 10%. Кількість товару у кожній партії, що постачається, узгоджується сторонами у специфікаціях, що є невід'ємною частиною даного Контракту.

Відповідно до п. 6.1 Контракту умови оплати узгоджуються у додатках до даного Контракту.

Згідно додатку №GENERAL-SB-B/200815 до Контракту (а.с. 46-47) оплата за товар здійснюється на вибір сторін в одному з таких порядків - оплата протягом 360 днів з моменту оформлення митної декларації (поставка перед оплатою); попередня оплата товару (поставка після оплати).

Зі змісту додатків до Контакту №1 від 20.08.2015 року (а.с. 15), №2 від 20.08.2015 року (а.с. 16), №3 10.09.2015 року (а.с. 17), №4 від 16.11.2015 року (а.с. 18), умовами оплати було визначено: «поставка перед оплатою».

На виконання умов Контракту Позивачем здійснено поставку сої, що підтверджується копіями митних декларацій від 18.09.2015 року №508040001/2015/002395 (а.с. 19-20), від 18.09.2015 року №508040001/2015/002397 (а.с. 21-22), від 17.11.2015 року №508040001/2015/003350 (а.с. 23-24), від 08.12.2015 року №508040001/2015/003730 (а.с. 25-26).

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що компанія «Ansercone Enterprise LP» здійснила розрахунок за товар, поставка якого підтверджується митною декларацією від 18.09.2015 року №508040001/2015/002395, на суму 200 000,00 доларів США, однак заборгованість зі сплати за вказану поставку складає 169 348,5 доларів США. Крім того, компанія «Ansercone Enterprise LP» не здійснила оплату товару, поставленого за митними деклараціями від 18.09.2015 року №508040001/2015/002397, від 17.11.2015 року №508040001/2015/003350, від 08.12.2015 року №508040001/2015/003730, у зв'язку з чим розмір загальної заборгованості складає 459 265,23 доларів США.

У зв'язку з викладеним Позивач звернувся до Мінекономрозвитку із листом-зверненням про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (а.с. 37-39), в якому просив видати висновок про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями за Контрактом на строк 360 днів з дня оформлення митних декларацій від 18.09.2015 року №508040001/2015/002395, від 18.09.2015 року №508040001/2015/002397, від 17.11.2015 року №508040001/2015/003350, від 08.12.2015 року №508040001/2015/003730.

Листом від 25.02.2016 року №4102-10/50 (а.с. 11) Мінекономрозвитку повідомило Позивача, що за поданими документами зовнішньоекономічні операції за Контрактом не відповідають критеріям, визначеним пунктом 2 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007 року №1409, у зв'язку з чим підстави для видачі висновку щодо продовження строків розрахунків відсутні.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 2, 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», п.п. 2, 3, 5, 7, 9 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007 року №1409 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність у Позивача підстав для продовження строків імпортної операції за Контрактом, а відтак необґрунтованість висновків Мінекономрозвитку України про відмову у задоволенні заяви про необхідність продовження строків розрахунків.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі - Закон) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

В силу ч. 4 ст. 1 Закону Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частиною 4 ст. 2 Закону передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Так, постановою Правління Національного банку України від 03.09.2015 року № 581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Приписи ч. 1 ст. 6 Закону визначають, що строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Механізм віднесення операцій резидентів до таких, що здійснюються за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення, а також умови видачі висновків щодо перевищення встановлених у статтях 1 і 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» строків проведення розрахунків за такими операціями (далі - встановлені строки) визначається затвердженим постановою Кабінету Міністру України від 29.12.2007 року №1409 Порядком продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (далі - Порядок №1409).

Згідно пп. 4 п. 2 Порядку №1409 до операцій, що здійснюються резидентами, належать, зокрема, під час виконання договорів тендерної поставки - операції з поставки товарів (виконання робіт, надання послуг), замовлених за результатами міжнародних торгів (тендерів).

Відповідно до п. 4 Порядку №1409 для одержання висновку резидент подає Мінекономрозвитку такі документи:

1) складений у довільній формі лист-звернення, що містить дані про стан виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) на момент звернення, із зазначенням суми заборгованості та обґрунтуванням необхідності продовження встановленого строку на певний період;

2) засвідчені в установленому порядку:

копія зовнішньоекономічного договору (контракту), в якому зазначаються адреса та банківські реквізити іноземних контрагентів. Якщо договір укладено іноземною мовою, заявник додає його переклад на українську мову;

копії документів, що підтверджують здійснення зовнішньоекономічної операції, зокрема платіжних банківських документів, довідок банків, вантажних митних декларацій, коносамента, актів приймання-передачі товару (виконання робіт, надання послуг).

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, до листа-звернення ПАТ «Київхліб» було додано: копію Контракту (а.с. 43-46); копію додатку № GENERAL-SB-B/200815 від 20.08.2015 року до Контракту (а.с. 46-47); копії додатків №№1, 2, 3, 4 до Контракту (а.с. 48-51); копії митних декларацій від 18.09.2015 року №508040001/2015/002395 (а.с. 52-53), від 18.09.2015 року №508040001/2015/002397 (а.с. 54-55), від 17.11.2015 року №508040001/2015/003350 (а.с. 56-57), від 08.12.2015 року №508040001/2015/003730 (а.с. 58-59); копію листа компанії «Ansercone Enterprise LP» від 01.07.2015 року з неофіційним перекладом (а.с. 60-62); копію листа ПАТ «Київхліб» від 08.07.2015 року з неофіційним перекладом (а.с. 63-64); копію листа компанії «Ansercone Enterprise LP» від 03.08.2015 року з неофіційним перекладом (а.с. 65-66); копію листа ПАТ «Київхіб» від 01.02.2016 року з неофіційним перекладом (а.с. 67-68); копію листа компанії «Ansercone Enterprise LP» від 11.02.2016 року з неофіційним перекладом (а.с. 69-70).

Крім того, Позивачем на адресу Відповідача було листом від 16.02.2016 року (а.с. 71) направлено додаткові документи - картку розрахунків по нерезиденту - компанії «Ansercone Enterprise LP» згідно Контракту (а.с. 73), банківську виписку по рахунку ПАТ «Київхліб» від 14.09.2015 року (а.с. 74) та банківську виписку по рахунку ПАТ «Київхліб» від 01.12.2015 року (а.с. 75).

Відповідно до п. 7 Порядку №1409 Мінекономрозвитку розглядає подані резидентом документи протягом 10 робочих днів після їх реєстрації і видає висновок або письмово відмовляє у його видачі із зазначенням підстави.

При цьому пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що резидент несе згідно із законодавством відповідальність за достовірність відомостей, що містяться у поданих ним документах.

Згідно п. 9 Порядку №1409 підставами для відмови у видачі висновку є:

1) подання резидентом документів: з порушенням вимог, зазначених у пункті 4 цього Порядку; що містять недостовірну інформацію;

2) невідповідність поданих резидентом документів законодавству.

Аналогічні підстави для відмови у видачі висновку закріплені в пункті 11 затвердженого наказом Міністерства економіки України від 18.01.2008 року №15 Положення про порядок видачі висновків щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (далі - Положення №15).

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відмовляючи у наданні висновку Відповідач посилався на те, що подані Позивачем документи за зовнішньоекономічними операціями за Контрактом не відповідають критеріям, визначним пунктом 2 Порядку №1409.

Разом з тим, як вірно підкреслив суд першої інстанції, викладена у листі від 25.02.2016 року №4102-10/50 відмова у видачі висновку не відповідає нормативним вимогам щодо обґрунтованості, оскільки виключно посилання на недотримання Позивачем п. 2 Порядку №1409 не містить вичерпного переліку підстав, що стали передумовою для прийняття саме такого рішення.

Надаючи оцінку твердженню Окружного адміністративного суду м. Києва про безпідставність посилання Відповідача на неможливість віднесення поданих Позивачем листів, переписки та операцій за Контрактом до тендерної поставки, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено раніше, Контракт між ПАТ «Київхліб» та компанію «Ansercone Enterprise L.P.» про поставку сої було укладено за результатами перемоги Позивача у відповідному тендері, оголошеного нерезидентом. Крім того, зі змісту листа компанії «Ansercone Enterprise L.P.» від 11.02.2016 року (а.с. 69-70) вбачається, що Контракт було укладено за наслідками тендеру, який відбувся 03.08.2015 року.

З огляду на викладене, посилання Мінекономрозвитку України на неможливість ідентифікації та віднесення операцій за Контрактом до договорів тендерної поставки є помилковим та спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив, що контракт, укладений між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності - резидентом та нерезидентом не повинен містити посилання на те, що він укладений саме на підставі проведення тендеру. Такої вимоги законодавство не містить. Відтак, посилання Відповідача на неможливість встановити приналежність саме цього Контракту та листів, які були надані ПАТ «Київхліб» та компанією «Ansercone Enterprise L.P.» до Мінекономрозвитку, до договору тендерної поставки є безпідставними та обґрунтовано спростованими судом першої інстанції.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 31.03.2016 року у справі №826/23138/15.

За таких обставин, враховуючи, що, як вірно зазначив суд першої інстанції, Позивачем в обґрунтування необхідності продовження строку розрахунків за зовнішньоекономічними операціями були подані у необхідному обсязі документи, що підтверджують необхідність продовження таких строків у зв'язку із зобов'язанням виконання договору тендерної поставки, судова колегія не погоджується з доводами Апелянта про відсутність підстав у суду першої інстанції для задоволення позову у вказаній частині.

Щодо висновків Окружного адміністративного суду м. Києва про необхідність зобов'язання Відповідача видати Позивачу висновок щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом від 20.08.2015 року №SB-B/2000815 відповідно до митних декларацій від 18.09.2015 року №508040001/2015/002395, від 18.09.2015 року №508040001/2015/002397, від 17.11.2015 року №508040001/2015/003350, від 08.12.2015 року №508040001/2015/003730 на 360 днів з моменту оформлення митних декларацій, судова колегія, оцінюючи їх у контексті посилання Апелянта на втручання в його дискреційні повноваження, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог/

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає Позивач та згідно ч. 3 ст. 105 КАС України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція випливає зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі №826/17109/13-а.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

З урахуванням викладеного судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов'язання Відповідача надати висновок щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за Контрактом, оскільки у ході розгляду даної справи було встановлено відповідність поданих ПАТ «Київхліб» документів вимогам чинного законодавства, зокрема, Порядку №1409, а інших підстав, що були б перешкодою у видачі відповідного висновку, відсутні.

Оцінюючи посилання Апелянта на те, що постановою Національного банку України від 14.11.2013 року №453 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здіснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюється у строк, що не перевищує 90 календарних днів, а тому граничний термін зарахування коштів за МД є 17.12.2015 року, 15.02.2016 року та 07.03.2016 року, що взагалі не потребує надання Позивачу висновку, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як вже було зазначено раніше, в силу вимог ст. ст. 1, 2 Закону Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частинами першими статей 1 та 2 Закону. Отже, постанова НБУ, на яку посилається Апелянт, була чинна до 17.05.2014 року та свою дію на спірні правовідносини не поширює.

Крім того, визначені Відповідачем граничні терміни зарахування коштів на рахунок Позивача за спірними митними деклараціями за умови подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції у листопаді 2016 року не узгоджуються з твердженням Мінекономрозвитку про можливість здійснення ПАТ «Київхліб» зовнішньоекономічної діяльності за Контрактом без порушення вимог Закону.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Київхліб» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.