Справа № 2а-843/12/2670
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2012-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

05 березня 2012 року 14:30 № 2а-843/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючої судді Літвінової А.В., суддів Бояринцевої М.А. та Головань О.В., при секретарі судового засідання Коломацькій О.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаДержавної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України кредитна спілка «Всеукраїнське народне кредитне товариство»
провизнання незаконною бездіяльності,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання незаконною (неправомірною) бездіяльності Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України при не застосуванні до кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство»заходів впливу у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації.

Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України покладених на неї законом обовязків щодо відсторонення керівництва кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство»від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації у разі вчинення порушення на ринку фінансових послуг, позивачеві заподіяно матеріальну шкоду у вигляді неповернення суми вкладу 40 000,00грн.

Відповідач проти позову заперечив, із посиланням на належне виконання адміністративно - владних повноважень в межах наданих чинним законодавством із здійснення регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг кредитною спілкою «Всеукраїнське народне кредитне товариство».

Представник третьої особи в судове засідання 27.02.2012 не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомленим належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Через неявку в судове засідання 27.02.2012 уповноваженого належним чином представника третьої особи, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу №2а-843/12/2670 у письмовому провадженні.

Так, відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено позивачем у позовній заяві, ОСОБА_1 уклав з кредитною спілкою «Всеукраїнське народне кредитне товариство»договір про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 28.11.2008 №КА044-011-08-Д (Новорічна) (надалі-договір). Предметом договору є внесок (вклад) на депозитний рахунок грошової суми 40 000,00 грн. строком на 13 місяців, із зобовязанням повернути вкладникові таку суму та проценти на неї - 28.12.2009. Відповідно до пункту 1.3 договору процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі 33% річних.

Кредитна спілка вклад та проценти не повернула у встановлений договором строк. Позивач вважає незаконною (протиправною) бездіяльність Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України у звязку із не застосуванням в межах повноважень заходу впливу до кредитної спілки у вигляді відсторонення керівництва кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство»від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації, в звязку з чим позивач повязує нанесення йому відповідачем матеріальної шкоди у вигляді неповернення суми вкладу 40 000,00грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про кредитні спілки»кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах із метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про кредитні спілки»членами кредитної спілки можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають на території України, об'єднані хоча б за однією з ознак, зазначених у частині першій статті 6 цього Закону, мають повну цивільну дієздатність, з урахуванням обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про кредитні спілки»державне регулювання і нагляд за діяльністю кредитних спілок здійснює Уповноважений орган згідно з законодавством України про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, інші державні органи відповідно до їх компетенції.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 №157 (далі за текстом Положення) Держфінпослуг є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, уповноважений орган, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу: 1) зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення; 2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи; 3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону; 4) тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг; 5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію; 6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи; 7) порушувати питання про ліквідацію установи.

Відповідно до підпункту 7 пункту 10 Положення до виключної компетенції Держфінпослуг як колегіального органу належить, зокрема, прийняття рішень про відсторонення керівництва від управління фінансовою установою у разі недотримання законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, призначення тимчасової адміністрації та її керівника.

За посиланням відповідача, Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України внаслідок здійснення владних управлінських функцій в період з 2009 року по 2010 рік проведено більше 22 перевірок (інспекцій) кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство», в результаті яких виявлені численні порушення вимог законодавства про надання фінансових послуг, що підтверджується розпорядженнями Комісії про усунення порушень вимог законодавства про фінансові послуги від 31.07.2009 №11/42/3, від 15.10.2009 №432/09-35, від 24.09.2010 №КС-434/10-122, від 24.09.2010 №КС-434/10-277, від 02.11.2010 №КС-434/10-332, від 19.11.2010 №КС-434/10-368, від 19.11.2010 №КС-434/10-369, від 30.11.2010 №КС-434/10-369/1, а також постановою про зобовязання скликати загальні збори від 29.12.2009 №КС-434/09-124.

Крім того, розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 23.12.2010 №980 схвалено рішення Комісії від 20.12.2010 №97-КС про виключення інформації про кредитну спілку «Всеукраїнське народне кредитне товариство»з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи у звязку із систематичним невиконанням кредитною спілкою заходів впливу, застосованих Держфінпослуг.

Суд звертає увагу, що Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України як колегіальний, спеціально уповноважений орган виконавчої влади, самостійно в межах наданих їй повноважень обирає засоби реагування з метою захисту прав споживачів фінансових послуг та вирішує питання щодо обрання того чи іншого заходу впливу на порушника. Норм, які б зобовязували відповідача застосовувати конкретно визначений захід впливу у тих чи інших випадках, законодавство не містить.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, уповноважений орган, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 23.12.2010 №980 схвалено рішення Комісії від 20.12.2010 №97-КС про виключення інформації про кредитну спілку «Всеукраїнське народне кредитне товариство»з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи у звязку із систематичним невиконанням кредитною спілкою заходів впливу, застосованих Держфінпослуг.

Отже, судом встановлено, що відповідачем обрано адміністративно-господарську санкцію у вигляді виключення інформації про кредитну спілку з Реєстру та анулювання Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19.07.2006 №6012, свідоцтво серія КС №769, видане кредитній спілці «Всеукраїнське кредитне товариство»). Обрання виду господарсько-адміністративних санкцій відноситься до дискреційних повноважень державного органу.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за даним органом, які він застосовує на власний розсуд.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Незаконність рішення, дії чи бездіяльність Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, не доведена позивачем, відповідні факти не встановлені.

З матеріалів справи вбачається, що листом Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 21.12.2011 №8203/40-12 Комісія повідомила ОСОБА_1 про здійснені відносно кредитної спілки «Всеукраїнське кредитне товариство»заходи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність незаконної (неправомірної) бездіяльності відповідача, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене та керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя А.В. Літвінова

Судді М.А. Бояринцева

ОСОБА_2