Справа № 802/2168/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 січня 2017 р. Справа № 802/2168/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

у відсутність відповідача та 3-ої особи:

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Державного реєстратора Управління економіки Мурованокуриловецької райдержадміністрації Вінницької області ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- Сіфоров ОСОБА_4

про: скасування запису про право власності

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до державного реєстратора управління економіки Мурованокуриловецької райдержадміністрації Вінницької області ОСОБА_3 (далі державний реєстратор, відповідач) про скасування запису про право власності 15051815 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 28, що розташований за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, село Михайлівці, вулиця Центральна, будинок 7.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірний запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно внесено на підставі виписки з погосподарської книги та рішення 5 сесії 7 скликання Михайлівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області №33 про затвердження технічної документації із землеустрою. Однак, право власності на нерухоме майно не набувається на підставі вищевказаних документів, а тому протиправно внесений запис підлягає скасуванню. Окремо також зазначив, що оскаржуваний запис порушує його право тим, що набуте безпідставно право власності на будинок є підставою у поданні ОСОБА_5 позову до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області про усунення позивачем перешкод у користуванні будинком та земельною ділянко.

В ході підготовчого провадження, судом ухвалою від 14.12.2016 р. прийнято рішення про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві.

Інші особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

17.01.2017 р. на адресу суду надійшли письмові заперечення (вх.№1497) від управління економіки Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області, в яких просять відмовити в задоволенні позову у зв'язку з тим, що реєстрація права власності за ОСОБА_5 на обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 28, що розташований за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, село Михайлівці, вулиця Центральна, будинок 7 здійснена у відповідності до вимог чинного законодавства. Одночасно зазначено про розгляд справи за відсутності державного реєстратора ОСОБА_3, у зв'язку із тим, що така перебуває у відпустці по вагітності та пологах.

Згідно частини четвертої статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За наведених обставин, враховуючи процитовану норму, належне повідомлення відповідача та третьої особи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент внесення спірного запису), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно із статтею 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав.

За приписами частини другої статті 9 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, передбачених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяжень, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Статтею 15 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною третьою даної норми визначено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, про що зазначено в частині четвертій статті 15 Закону №1952-IV.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1952-IV, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Із аналізу вище процитованих норм випливає, що за наслідком розгляду заяви про реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором приймається відповідне рішення про державну реєстрацію прав на підставі якого вноситься запис до Державного реєстру прав про виникнення відповідного права.

При цьому, згідно частини першої статті 37 Закону №1952-IV, рішення державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Як встановлено, 21 червня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління економіки Мурованокуриловецької райдержадміністрації ОСОБА_3 прийнято рішення індексний № 30130283 про реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, село Михайлівці, вулиця Центральна, будинок 7 за ОСОБА_5, про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна запис за №15051815.

Вважаючи даний запис таким, що підлягає скасуванню у зв'язку із тим, що його внесено на підставі виписки з погосподарської книги та рішення №33, 5 сесії 7 скликання Михайлівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про затвердження технічної документації із землеустрою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Так, суб'єктом владних повноважень є - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України).

Разом з тим, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Відповідно до пункту 1.4 Наказу Міністерства юстиції України № 34/5 від 12.04.2005 Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

В свою чергу, запис це внесення інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності за певною особою на підставі та за наявності рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто запис фіксує факт реєстрації права власності та носить інформаційний характер, в той час коли предметом оскарження в адміністративному суді є юридичні наслідки, що безпосередньо впливають на права особи, в даному випадку рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Оскільки запис не є юридичною формою рішення державного реєстратора і сам по собі не породжує певних правових наслідків в т.р. для позивача, відповідно, не порушує прав, свобод та інтересів особи. А відтак, запис не може бути предметом оскарження у суді, та, відповідно підлягати скасуванню.

Окремо, оцінюючи доводи позивача щодо порушення оскаржуваним записом прав позивача з підстав наявності спору про усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні майном ОСОБА_5, суд виходить з наступного.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зміст позову - це вид судового захисту, за яким позивач звертається до суду.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Підставою позову - є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою визначені правові наслідки. Підстава позову складається із таких юридичних фактів, які підтверджують наявність спірних взаємовідносин, приналежність сторін до цієї справи та привід по позову.

Право на захист це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин. При цьому, ключовим у цьому захисті є саме порушення права.

Завдання правосуддя це розгляд та вирішення правового спору, захист порушених субєктивних прав, свобод чи інтересів особи.

Ознакою спору є мета його учасників - доведення правомірності своїх інтересів, їх захист усупереч інтересам протилежної сторони. Особа - позивач очікує на захист своїх субєктивних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Із системного аналізу вищевказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Проте позивачем не наведено аргументів та доводів, яким чином порушені його права в частині внесення запису про реєстрацію права власності на житловий будинок за ОСОБА_5

Посилання позивача, що порушення його прав полягають в подачі ОСОБА_5 позову до суду про усунення ОСОБА_1 перешкод в користуванні власністю, на думку суду, не свідчать, що права позивача в частині внесення оскаржуваного запису порушені, адже позивач не претендує ні на будинок, ні на земельну ділянку та не надає доказів про наявності спору щодо них.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо скасування запису про право власності 15051815 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 28, що розташований за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, село Михайлівці, вулиця Центральна, будинок 7.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є субєктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 70, 71, 79, 86, 88, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна