Справа № 205/9021/16-а
Суддя: Скрипник К. О.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

23.12.2016 Єдиний унікальний номер 205/9021/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Скрипник К.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного грошового утримання, -

В С Т А Н О В И В :

01 грудня 2016 року позивач звернувся з позовом до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного грошового утримання.

В позові позивач зазначив, що він працював з 20.11.1997 року по 31.03.2008 року суддею Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, з 01.04.2008 року по 15.09.2016 року суддею апеляційного суду Дніпропетровської області. 16.09.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання і отримав памятку пенсіонера. Розпорядженням відповідача від 18.10.2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди починаючи з 16.09.2016 року. Разом з тим, ухвалюючи рішення про відправлення ОСОБА_1 у відставку, ОСОБА_2 Юстиції 20.07.2016 року, з яким і погодилася Верховна ОСОБА_2 України, визначила, що останній, як суддя, набув достатній для відставки стаж роботи, а саме, 26 років 3 місяці, протягом дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Як вбачається із трудової книжки, крім стажу роботи на посаді судді, позивач має стаж, який повинен зараховуватися при вирішенні питання про відставку на право на довічне грошове утримання, зокрема, строкова служба в збройних силах 2 роки 02 дні; 1/2 навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту з 01.09.1989 року по 28.06.1994 рік 2 роки 04 місяці; 01.08.1994 року по 19.11.1997 року робота на посаді слідчого Петропавлівського РВ УМВС в Дніпропетровській області 3 роки 03 місяці 18 днів; 20.11.1997 р. по 31.03.2008 р. суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області 10 років 04 місяці 11 днів; 01.04.2008 р. по 15.09.2016 р. суддя апеляційного суду Дніпропетровської області 08 років 05 місяців 13 днів. Загальний стаж роботи в суді складає 18 років 9 місяців 24 дні. Отже, позивач має стаж 26 років 5 місяців 14 днів, тобто стаж є більше аніж 25 років, що дає право на відставку так і на довічне грошове утримання, та такий, що дає право на 90% відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Позивач просив визнати протиправними дії та розпорядження Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську викладене у протоколі № 5015 від 18.10.2016 року при розгляді заяви ОСОБА_1 від 16.09.2016 року про призначення щомісячного довічного грошового утримання, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання, зобовязавши Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську починаючи з 16.09.2016 року призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи на посаді судді повних 26 років, відповідно до ч. 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідач - Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську направили до судусвоє письмове заперечення, згідно якого позовну заяву не визнали та просили відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначили, що ОСОБА_1 з 15.09.2016 року перебуває на обліку в Управлінні та отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 04.11.2016 року позивач звернувся до Управління з заявою про надання розрахунку щомісячного грошового утримання судді. Загальний стаж роботи склав 28 років 9 місяців 28 днів, з них робота в суді 18 років 8 місяців 12 днів, на посаді слідчого 3 роки 3 місяці 19 днів. Оклад враховано за період з 01.08.2016 року по 31.08.2016 року та становить 23 925,00 грн. Загальний процент розрахунку утримання від заробітку 80%. Загальний розмір пенсії станом на 15.09.2016 року становить 19140,00 грн. (23925,00х80%). Даний розрахунок проведення згідно рішення Конституційного суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року. Враховуючи те, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 18 років 8 місяців 12 днів, то розмір грошового утримання складає 80 відсотків.

Суддя, зясувавши обставини по справі, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно зі ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Правобережногооб'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Розпорядженням Правобережногооб'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 18.10.2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди починаючи з 16.09.2016 року.

ОСОБА_1 з 16.09.2016 року перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровськута отримує призначене довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції діючий на час правовідносин визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XІI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що він працював на посаді судді з 20.11.1997 року по 31.03.2008 року Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, з 01.04.2008 року по 15.09.2016 року суддею апеляційного суду Дніпропетровської області. З 15.09.2016 року на підставі постанови ВР України є суддею у відставці.

Крім того, ОСОБА_1 має трудовий стаж, який повинен зараховуватися при вирішенні питання про відставку на право на довічне грошове утримання, який складається з строкової служби в збройних силах 2 роки 02 дні; 1/2 навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту з 01.09.1989 року по 28.06.1994 рік 2 роки 04 місяці; 01.08.1994 року по 19.11.1997 року робота на посаді слідчого Петропавлівського РВ УМВС в Дніпропетровській області 3 роки 03 місяці 18 днів; 20.11.1997 р. по 31.03.2008 р. суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області 10 років 04 місяці 11 днів; 01.04.2008 р. по 15,09.2016 р. суддя апеляційного суду Дніпропетровської області 08 років 05 місяців 13 днів.

Таким чином, підтверджений трудовою книжкою загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 26 років 5 місяців 14 днів, з яких стаж роботи на посаді судді 18 років 9 місяців 24 дні

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади;забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту… Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку, ОСОБА_1 набув таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності.

У рішення Європейського суду в справі "PineValleyDevelopmentsLtd та інші проти Ірландії" (№ 12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року) Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

У рішенні Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 р. №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 р. №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 р. №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 р. №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (SukhanovandIlchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України у справі № 21-6664а15 від 6 липня 2016 року, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), який визначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. А також згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п.8 ч.4,ч.6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 в справі № 1-8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання";

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 р. в справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Отже, ОСОБА_1 має стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання, що дає йому право на 90 % відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

При подачі адміністративного позову до суду ОСОБА_1 сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 551,20 грн., а тому зазначені витрати підлягають стягненню на користь позивача по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 6 - 14, 17, 18, 158-163, 167,183-2 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного грошового утримання - задовольнити.

Визнати протиправними дії та розпорядження Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, викладене у протоколі № 5015 від 18.10.2016 року про визначення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, починаючи з 16.09.2016 року призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути з Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд Ленінського району м. Дніпропетровська у порядку подання апеляційної скарги, яка може бути подана протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; якщо була подана апеляційна скарга, то постанова суду набиратиме законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя К.О.Скрипник