Справа № 194/180/16-а(2-а/194/8/16)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"11" січня 2017 р. справа №194/180/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника відповідача Бай Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 р. у справі №194/180/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо призупинення позивачу з 03 серпня 2015 року виплати пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- зобов'язати відповідача поновити позивачу з 03 серпня 2015 року виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 р. позов задоволено. Постанова мотивована тим, що з 03 серпня 2015 року відсутні підстави для невиплати пенсії позивачу.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 20.05.2014 року отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Також позивач працює на посаді начальника управління соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської

міської ради. Відповідно до ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (зі змінами, які внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02 березня 2015 року) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015р. №911-VIII обмеження щодо виплати пенсії у період служби в органах місцевого самоврядування подовжено до 31 грудня 2016 року.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач до суду не з'явилась, в заяві, що надійшла на адресу суду, просила розглянути справу у її відсутності та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 січня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про поновлення їй виплати пенсії з 01.06.2015 року, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Заява мотивована тим, що з 01 червня 2015 року посада, на якій позивач працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", у зв'язку з цим, передбачені ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для невиплати їй пенсії, призначеної відповідно до цього закону відпали, та з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати їй вказаної пенсії відсутні.

Листом №156/04/35 від 27 січня 2016 року у задоволенні заяви позивачу було відмовлено та зазначено, що з 20 травня 2014 року позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач є посадовою особою органів місцевого самоврядування та на неї поширюється дія Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Згідно ч.7 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (із внесеними змінами з 01.04.2015 року та з 01.01.2016 року) встановлено, що тимчасово, з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Суд першої інстанції, посилаючись на положення п.5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", у зв'язку з чим підстави для невиплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відпали і перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні з часу, який зазначений в позові - з 03.08.2015 року.

Суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до п.5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213- VIII, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", "Податкового та Митного кодексів України", "Положення про помічника - консультанта народного депутат України". Оскільки такий закон прийнятий не був, з 01.06.2015 року втратили чинність норми Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим законом не призначаються, тобто, посада, на якій працює позивач не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених цим з Законом, у зв'язку з чим передбачені підстави для невиплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відпали і перешкоди для виплати пенсії позивачу відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, але з інших правових підстав, оскільки вважає, що суд помилково застосував зазначені норми матеріального права, які не регулюють спірні відносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 20.05.2014 року отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Також позивач працює начальником Управління соціального захисту населення Тернівської міської ради, тобто є посадовою особою органу місцевого самоврядування, на яку поширюється дія Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивач звернулась до відповідача із заявою від 25.01.2016 року про поновлення їй виплати пенсії з 01.06.2015 року, посилаючись на норми Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року.

Відповідач надав позивачу відповідь від 27.01.2016 року, в якій посилається на ч. 7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та зазначив, що у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Дійсно, згідно ч.7 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII), тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015р. №911-VIII обмеження щодо виплати пенсії у період служби в органах місцевого самоврядування подовжено до 31 грудня 2016 року.

З наведеного вбачається, що обмеження на виплату пенсії працюючим пенсіонерам, на яке посилається відповідач, встановлені ч.7 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та поширюються саме на осіб, які займають посади в органах місцевого самоврядування.

Разом з тим, у відповідності до абзацу другого частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015р.), тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

На період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року встановлено, що особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, на думку колегії суддів, виникає колізія між нормами двох законів: у відповідності до ч.7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" обмеження застосовується до осіб, які перебувають на посаді в органах місцевого самоврядування, незалежно від закону, за яким таку пенсію призначено, а у відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" обмеження поширюється лише на осіб, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів".

Інші обмеження, які встановлені ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", не були підставою для відмови у поновленні виплати пенсії та не є предметом цього спору.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч.3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У відповідності до статті 5 цього Закону, сфера його дії поширюється на відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Отже, на думку колегії суддів, спеціальним законом, який регулює питання виплати пенсії, в тому числі введення тимчасових обмежень на її виплату, є саме Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування" не може суперечити його положенням, а у випадку такої суперечливості не підлягає застосуванню.

Крім того, варто зазначити, що у відповідності до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для обмеження виплати пенсії позивачу, які ґрунтуються на ч.7 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Позов заявлено з урахуванням шестимісячного строку, що передбачений ст. 99 КАС України для звернення до суду, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню саме з 03.08.2015 року.

Посилання суду першої інстанції на положення до п.5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII в обґрунтування оскарженого рішення є помилковим, але це не змінює правильності рішення по суті.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, які могли привести до неправильного вирішення справи або питання, доводи апеляційної скарги суперечать матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 р. у справі № 194/180/16-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко