Справа № 808/3918/16
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року о 15 год. 15 хв.Справа № 808/3918/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання і сфері ринків фінансових послуг

про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі позивач, ТДВ «СК «Кредо») до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі відповідач, Нацкомфінпослуг), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження від 08.11.2016 №2815 про застосування до ТДВ «СК «Кредо» заходу впливу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він не є платником податку на додану вартість в силу норм Податкового кодексу України, тому у разі виплати страхового відшкодування потерпілій особі, яка не є платником податку на додану вартість, податок на додану вартість може бути включений до розміру страхового відшкодування лише за умови документального підтвердження проведення ремонту транспортного засобу особою, яка є платником такого податку. Оскільки за Даними реєстру платників податку на додану вартість особа, яка здійснила ремонт автомобіля потерпілої особи, і на рахунок якої позивачем було перераховано належну до відшкодування суму, не є платником податку на додану вартість, позивач вважає висновки відповідача про допущення ним порушення вимог пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) щодо не здійснення виплати суми податку на додану вартість, які стали підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження, безпідставними.

В судове засідання представник позивача не прибув, про час, місце та дату судового розгляду повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в поданих до суду письмових запереченнях проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що до Нацкомфінпослуг надійшло звернення потерпілої особи ОСОБА_1 про невиконання позивачем зобовязання щодо здійснення страхових виплат за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки виплачена їй сума оціненої шкоди не включає податок на додану вартість. За результатами проведеної перевірки встановлено, що за заявою ОСОБА_1 виплата страхового відшкодування здійснена ТДВ «СК «Кредо» не на користь потерпілої особи, а на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, яка здійснювала ремонт пошкодженого транспортного засобу. При цьому належна до відшкодування сума обрахована без урахування податку на додану вартість, що на думку відповідача суперечить приписам пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 06.06.2012 у справі № № 6- 49 цс 12. Крім того, з посиланням на приписи п. 3.2.3 Закону України «Про податок на додану вартість» вважає, що належну до виплати суму слід сприймати лише як суму страхового відшкодування (незалежно від того, що є її складовими), а податкового зобов'язання у товариства у такому випадку не виникає. Вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні.

В судове засідання представник відповідача не зявився, про час, місце та дату судового розгляду повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановив такі обставини.

18.10.2016 інспекційною групою департаменту страхового регулювання та нагляду Нацкомфінпослуг складено Акт про правопорушення, вчинені ТДВ СК «Кредо» на ринку фінансових послуг, №671/13-14/13/5 (а.с.88-89), відповідно до якого встановлено, що позивачем в порушення вимог абзаців першого - другого пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV безпідставно зменшено суму, що відповідає розміру оціненої шкоди, на суму податку на додану вартість та здійснено виплату страхового відшкодування не в повному обсязі.

Відповідно до вказаного акту, порушення на ринку фінансових послуг допущено позивачем за наступних обставин.

05.05.2016 за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 21053, державний реєстрацій номер НОМЕР_1, сталася подія, що має ознаки страхового випадку, в результаті якої пошкоджено транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, державний реєстрацій номер НОМЕР_2.

11.05.2016 потерпілою особою подано заяву про страхове відшкодування, до якої додані всі документи, передбачені статтею 35 Закону№ 1961-IV, необхідні для прийняття вмотивованого рішення по справі.

04.08.2016 ТДВ СК «Кредо» визнало випадок страховим, про що складено страховий акт № ОСГПО-6968163, відповідно до якого затверджено суму страхового відшкодування у розмірі 3891,19 грн (без ПДВ).

Страхове відшкодування розраховане Товариством на підставі звіту № 114037/05/16 про оцінку колісного транспортного засобу (КТЗ).

ТДВ СК «Кредо» сплачено страхове відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_3 у розмірі 3891,19 грн. на підставі платіжного доручення від 11.08.2016 №3091, та пеню у розмірі 6,61 грн., на підставі платіжного доручення від 20.09.2016 № 3694.

Отже, відповідач дійшов висновку, що оскільки ТДВ СК «Кредо» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_3, а не на рахунок потерпілої особи (її представника), страхова компанія в порушення абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV безпідставно зменшила суму, що відповідає розміру оціненої шкоди, на суму податку на додану вартість та здійснила виплату страхового відшкодування не в повному обсязі.

Не погоджуючись із Актом про правопорушення позивач подав до відповідача заперечення на Акт від 04.11.2016 №654 (а.с. 16-18).

08.11.2016 Нацкомфінпослуг, розглянувши справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато зазначеним Актом про правопорушення №671/13-14/13/5 від 18.10.2016, прийняла Розпорядження №2815 «Про застосування заходу впливу до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», відповідно до якого позивача зобовязано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 29.11.2016 (а.с. 12-13).

28.11.2016 листом № 716 позивач повідомив Нацкомфінпослуг про виконання Розпорядження №2815 та здійснення доплати потерпілій ОСОБА_1 у розмірі 450,98 грн., у тому числі 414,72 грн. сума податку на додану вартість, визначеного згідно Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 25.05.2016 №114037/05/16, та 36,26 грн. сума пені (а.с.19).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1961-IV обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Приписами пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Порядок подачі потерпілою особою заяви про страхове відшкодування, прийняття страховиком рішення про здійснення виплати страхового відшкодування та його виплати регулюються статтями 35 і 36 Закону № 1961-IV.

Так, відповідно пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як встановлено матеріалами справи, потерпіла ОСОБА_1 11.05.2016 звернулась до ТДВ СК «Кредо» із заявою на виплату страхового відшкодування у звязку із пошкодженням в результаті дорожньо-транспортної пригоди належного їй на праві власності транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, державний реєстрацій номер НОМЕР_2. В заяві потерпіла просила виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО ФОП ОСОБА_4 (а.с. 21).

Відповідно до рахунку-фактури №0645 від 24.05.2016, виписаного ФОП ОСОБА_3 потерпілій особі ОСОБА_1, загальна вартість відновлюваних робіт з ремонту транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, державний реєстрацій номер НОМЕР_2, склала 6750,00 грн, без податку на додану вартість (а.с.30).

Розмір страхового відшкодування, належний до виплати потерпілій, визначений позивачем на підставі Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 25.05.2016 №114037/05/16, згідно з яким вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, державний реєстрацій номер НОМЕР_2, з урахуванням податку на додану вартість складає 4865,07 грн., вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу з врахуванням фізичного зносу 4305,91 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням фізичного зносу без врахування податку на додану вартість 20% на замінні складові та матеріали 3891,19 грн.

04.08.2016 позивачем складено страховий акт №ОСГПО-6968163, відповідно до якого пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, державний реєстрацій номер НОМЕР_2, визнано страховим випадком та затверджено суму страхового відшкодування у розмірі 3891,19 грн. без врахування податку на додану вартість.

Страхове відшкодування сплачене страховиком на банківський рахунок ФОП ОСОБА_3, що підтверджується платіжним дорученням №3091 від 11.08.2016 (а.с. 31).

Отже, при здійснені виплати страхового відшкодування позивачем зменшено суму виплати на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість у розмірі 414,72 грн.

Суд приходить до висновку, що визначення розміру страхового відшкодування на підставі Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 25.05.2016 №114037/05/16 та його виплата без врахування податку на додану вартість у розмірі 414,72 грн. здійснені позивачем правомірно, з огляду на наступне.

Абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до пункту 36.4 цієї ж статті, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Судом встановлено, що виплата страхового відшкодування на рахунок СТО ФОП ОСОБА_3 проведена за заявою потерпілої ОСОБА_1

Правовідносини щодо включення або виключення податку на додану вартість із суми страхового відшкодування, що підлягає до виплати страхувальнику чи іншій особі (потерпілому, вигодонабувачу), регулюються податковим законодавством, а не законодавством в сфері страхування.

Згідно з підпунктом 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також повязаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Отже, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є обєктом оподаткування податком на додану вартість, у звязку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі, податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками податку на додану вартість по таких операціях.

При цьому, сам по собі звіт про визначення вартості відновлювального ремонту не є підставою для виникнення податкових зобовязань, повязаних з наданням послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зазначені зобовязання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Таким чином, у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобовязання не виникають.

Податкові зобовязання з податку на додану вартість виникають у платника податку на додану вартість, який здійснює операції з постачання товарів чи послуг (товарно-матеріальних цінностей і послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта), оскільки такі операції є обєктом оподаткування податком на додану вартість відповідно до положень пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого обєкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого обєкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюється без урахування сум податку на додану вартість.

Відтак, страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.

Згідно з інформацією реєстру платників податку на додану вартість, який розміщений на офіційному порталі Державної фіскальної служби України, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_3) не зареєстрований як платник податку на додану вартість (а.с. 33).

Відповідно до рахунку-фактури №0645 від 24.05.2016 вартість відновлюваних робіт та послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу обрахована ФОП ОСОБА_3 без нарахування податку на додану вартість (а.с. 30).

Зазначене свідчить про відсутність підстав для сплати позивачем на користь потерпілої особи ОСОБА_1 суми податку на додану вартість за придбані послуги з відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок настання страхового випадку транспортного засобу, якщо такі послуги придбані у особи, яка не є платником такого податку.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано визначив розмір страхового відшкодування та здійснив його виплату без врахування податку на додану вартість.

У звязку із чим, суд вважає висновки Нацкомфінпослуг про вчинені позивачем правопорушення на ринку фінансових послуг необґрунтованими, а оскаржуване розпорядження протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому суд не приймає посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, оскільки у справі, на яку посилається відповідач, Верховний Суд України розглядав питання неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст.ст.624, 625, ч.9 ст.267 Цивільного кодексу України, які при розгляді даної справи судом не застосовуються.

Щодо посилань відповідача на приписи Закону України «Про податок на додану вартість», суд звертає увагу, що зазначений Закон втратив чинність з 01.01.2011 після набрання чинності Податковим кодексом України, а тому не може бути застосований до даних правовідносин.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, враховуючи висновки суду про відсутність порушень з блоку позивача на ринку фінансових послуг, суд приходить до висновку, що підстави для застосування заходу впливу відсутні, у звязку з чим оскаржуване Розпорядження № 2815 від 08.11.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158- 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання і сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання і сфері ринків фінансових послуг від 08.11.2016 №2815 про застосування заходу впливу до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо».

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.), присудити на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання і сфері ринків фінансових послуг.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко