Справа № 808/3205/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року (об 11 год. 00 хв.)Справа № 808/3205/16 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Батрак І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - Мелітопольська ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, що оформлено листом від 10.10.2016 №5336/08-32-17 про відмову визнати безнадійним та списати податковий борг позивача з оплати суми податкового зобов'язання по орендній платі за землю з фізичних осіб у розмірі 32 924,74 грн., яке було нараховане на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.06.2012 №;

зобов'язати відповідача прийняти рішення про списання податкового боргу позивача з оплати суми податкового зобов'язання по орендній платі за землю з фізичних осіб у розмірі 32 924,74 грн., яке було нараховане на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.06.2012 №.

На обґрунтування позовних вимог посилається на приписи Податкового кодексу України, Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, який затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577, та зазначає, що станом на день звернення із заявою про списання безнадійного боргу, минув строк давності, встановлений законом для стягнення вказаного податкового боргу, а отже є всі підстави для прийняття Мелітопольською ОДПІ рішення про списання даного податкового боргу як безнадійного. Вказує, що позивач звертався до відповідача з заявою від 27.05.2016 про списання податкового боргу, однак Мелітопольська ОДПІ листом № 4165/08-32-17 від 10.06.2016 відмовила ОСОБА_1 у проведенні такого списання. Крім того, зазначає, що 26.09.2016 позивач повторно звернулась до контролюючого органу із заявою про визнання податкового боргу з орендної плати безнадійним та списання безнадійного податкового боргу, проте отримала рішення відповідача, що оформлено листом від 10.10.2016 №5336/08-32-17 про відмову, оскільки вказаний податковий борг виник згідно даних ІС 22.02.2016. Позивач вважаючи зазначену відмову незаконною, оскільки вона суперечить статтям 101 та 102 Податкового кодексу України, подав даний адміністративний позов та просить суд зобов'язати Мелітопольську ОДПІ прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу в сумі 32 924,74 грн., яке було нараховане на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.06.2012 №.

У судовому засіданні 30.11.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеним у адміністративному позові.

Представник позивач у судове засідання не з'явився, проте 17.01.2017 надав суду клопотання (вх. № 1201) про розгляд справи за його відсутності у письмовому провадженні.

Відповідач позовні вимоги не визнав та електронною поштою надіслав до суду заперечення від 21.11.2016 №16664/08-32-10 (вх. №33271), у яких, зокрема, зазначає, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Вказує, що розрахунок орендної плати за землю було здійснено на підставі договору оренди від 16.10.2007, додаткових угод від 20.04.2010, від 2011 року та за податковий період 2012 рік нарахована у сумі 32 924,74 грн. Пояснює, що у зв'язку з недосконалою роботою програмного забезпечення проведено інвентаризацію ІКПП щодо повноти відображення нарахованих сум по платі за землю з фізичних осіб, за результатами якої 22.02.2016 внесено до ІКПП суму нарахувань позивачу в розмірі 32 924,74 грн., яка не мігрувала до АІС «Податковий блок» з АРМу «ТАХ». В КОР рахувалась переплата у розмірі 0,19 грн., отже загальна сума податкового боргу склала 32 924,55 грн. Посилається також на п. 3.1 розділу ІІІ Порядку списання податкового боргу платників податків, яким передбачено, що списання податкового боргу платників податків здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу, та вказує, що податковий борг позивача виник згідно даних інформаційних систем 22.02.2016, таким чином, керуючись пп.101.2.3 п. 101.2 ст. 101 Податкового кодексу України та відповідно до Порядку списання податкового боргу платників податків, вважає, що податковий борг ОСОБА_1 з орендної плати у сумі 32 924,55 грн. не може бути визнаний як безнадійний і не підлягає списанню.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте 17.01.2017 звернувся до суду із клопотанням (вх. №1151) про розгляд справи без його участі. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною шостою статті 12 та частиною першою статті 41 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, за відсутності представників сторін, в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

16.10.2007 між Мелітопольською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір б/н оренди земельної ділянки, за умовами якого (з урахуванням змін внесених додатковою угодою 2011 року) Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку в АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації станції технічного обслуговування. Договір укладено на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі (національній валюті України - гривнях) у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 31 010,62 грн. за загальну площу земельної ділянки в рік і вноситься орендарем щомісячно по 1/12 частини від загального розміру орендної плати на рахунок орендодавця.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_2 20.10.2010 підписано додаткова угода до договору оренди земельної ділянки та внесено зміни до договору оренди в частині визначення орендаря з ОСОБА_2 на ОСОБА_1, так як вона є спадкоємцем майна.

27.06.2012 контролюючим органом було прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким ОСОБА_1 згідно з 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата за землю з громадян у розмірі 32 924,74 грн. Вказане рішення у той же день вручене під розписку позивачу, про що свідчить його підпис у відповідній графі корінця вказаного рішення та не заперечується відповідачем.

У квітні 2016 року на адресу позивача поштою була направлена податкова вимога від 19.04.2016 №1398-17 на суму 32 924,55 грн., яка вручена особисто 04.05.2016.

У зв'язку із отриманням вказаної вимоги позивач звернувся до податкової інспекції із запитом від 10.05.2016 про надання інформації щодо підстав виникнення вказаного податкового боргу.

Листом від 13.05.2016 №3847/Є/08-32-08-01-008 Мелітопольська ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області повідомила позивача, що податковий борг з орендної плати за землю з фізичних осіб в інтегрованій картці платника податків (ІКПП) фізичної особи ОСОБА_1 виник 23.08.2013 згідно ППР № від 27.06.2012. У зв'язку з недосконалою роботою програмного забезпечення проведено інвентаризацію ІКПП щодо повноти відображення нарахованих сум по платі за землю з фізичних осіб, за результатами якої 22.02.2016 внесено до ІКПП суму нарахувань в розмірі 32 924,74 грн., яка не мігрувала до АІС «Податковий блок» з АРМу «ТАХ».

27.05.2016 позивач звернувся із заявою до Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання податкового боргу безнадійним та списання безнадійного податкового боргу, в якому останній просив податковий орган визнати безнадійним та прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу з оплати податкового зобов'язання по орендній платі за землю з фізичних осіб у розмірі 32 924,74 грн.

Листом від 10.06.2016 № 4165/08-32-17 «Про надання інформації» Мелітопольська ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області повідомила позивача, що керуючись пп.101.2.3 п. 101.2 ст. 101 Податкового кодексу України податковий борг ОСОБА_1 не може бути визнаний як безнадійний і списаний згідно Порядку списання податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 №577.

26.09.2016 позивач повторно звернувся до Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області із заявою про визнання податкового боргу безнадійним та списання безнадійного податкового боргу.

Листом від 10.10.2016 за вих. № 5336/08-32-17 «Про надання інформації» податкова інспекція повідомила платника податків про те, що вказаний податковий борг виник згідно даних ІС 22.02.2016, а тому не може бути визнаний як безнадійний і списаний.

Вважаючи рішення відповідача, що оформлено листом від 10.10.2016 №5336/08-32-17 про відмову визнати безнадійним та списати податковий борг, протиправним позивач звернувся із даним позовом до суду про його скасування, у якому також просить зобов'язати відповідача прийняти відповідне рішення про списання податкового боргу позивача з оплати суми податкового зобов'язання по орендній платі за землю з фізичних осіб у розмірі 32 924,74 грн., яке було нараховане на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.06.2012 №.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 року за №577, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №1844/24376.

Відповідно до підпункту 19-1.1.24 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюю такі функції, зокрема: здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов'язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень пункту 101.1 статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном «безнадійний», згідно з пунктом 101.2 статті 101 Податкового кодексу України, розуміється, зокрема: податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України).

В свою чергу строки давності та їх застосування визначені статтею 102 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

На обґрунтування своєї позиції Мелітопольська ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області вказує, що податковий борг позивача виник згідно даних інформаційних систем 22.02.2016, таким чином, керуючись пп.101.2.3 п. 101.2 ст. 101 Податкового кодексу України та відповідно до Порядку списання податкового боргу платників податків, вважає, що податковий борг ОСОБА_1 з орендної плати у сумі 32 924,55 грн. не може бути визнаний як безнадійний і не підлягає списанню. З приводу вказаних доводів відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 Податкового кодексу України).

Згідно із статтею 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

За нормами пункту 286.5 статті 286 Податкового Кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

В силу пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

При цьому, згідно із пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно із пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Матеріалами справи підтверджується, що податковий борг ОСОБА_1 по платежу «орендна плата з фізичних осіб» в загальній сумі 32 924,74 грн., виник на підставі винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 27.06.2012. Вищевказане податкове повідомлення-рішення було вручене відповідачу особисто 27.06.2012, що саме представником відповідача не заперечене. Ні у адміністративному, ні у судовому порядку повідомлення-рішення № від 27.06.2012 оскаржене не було, а отже сума визначеного податкового зобов'язання є узгодженою ще у 2012 році, доказів протилежного відповідачем суду надано не було.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Тобто виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку.

У зв'язку із несплатою самостійно ОСОБА_1 вищевказаного узгодженого податкового зобов'язання, зазначена сума із 27.08.2012 вважається податковим боргом платника податків.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що при прийнятті рішення за результатами розгляду заяви позивача від 26.09.2016 про списання безнадійного боргу на суму 32 924,74 грн., відповідачем невірно визначено дату, коли грошове зобов'язання ОСОБА_1, що виникло на підставі податкового повідомлення-рішення № від 27.06.2012, є узгодженим. Зокрема, податковим органом визначено, що податковий борг виник з 22.02.2016, а саме із дати внесення даних до ІС, при цьому не наводить жодної мотивації даній обставині.

Суд не приймає посилання представника відповідача на недосконалу роботу програмного забезпечення та проведену інвентаризацію ІКПП щодо повноти відображення нарахованих сум по платі за землю з фізичних осіб, за результатами якої 22.02.2016 внесено до ІКПП суму нарахувань позивачу в розмірі 32 924,74 грн., яка не мігрувала до АІС «Податковий блок» з АРМу «ТАХ», оскільки жодною нормою Податкового кодексу України не пов'язано момент виникнення податкового боргу із моментом внесення даних щодо нього до інформаційних систем контролюючого органу.

Ураховуючи викладене, перевіривши оскаржене позивачем рішення Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, оформлене листом від 10.10.2016 №5336/08-32-17, яким відмовлено позивачу у списанні податкового боргу в сумі 32 924,55 грн., суд дійшов висновку, що таке прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, невірно визначено дату узгодження податкового боргу, відтак таке рішення є невмотивованим.

Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 577 (далі - Порядок № 577).

Цей Порядок № 577 розроблений відповідно до статті 101 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, визначає механізм списання безнадійного податкового боргу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1. цього Порядку під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України.

Згідно пункту 3.1 Порядку № 577 визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Так, згідно із даними облікової картки платника у ОСОБА_1 наявна заборгованість по орендній платі з фізичних осіб (з урахуванням існуючої переплати у сумі 0,19 грн.) у розмірі 32 924,55 грн., що внесена до інформаційної системи 22.02.2016 та виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № від 27.06.2012.

Пунктом 3.2 Порядку № 577 передбачено, що днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Зважаючи на матеріали справи, позивач неодноразово звертався до Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області з відповідними заявами, в яких просив списати безнадійний податковий борг в сумі 32 924,74 грн. по орендній платі з фізичних осіб, яке було нараховане ОСОБА_1 на підставі податкового повідомлення-рішення № від 27.06.2012.

В свою чергу пунктами 4.2. Порядку № 577 передбачено, що за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.

В інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.

В даному випадку Мелітопольською ОДПІ не було прийнято рішення про списання податкового боргу, яке передбачене пунктом 4.3 Порядку № 577. Натомість відповідач листом від 10.10.2016 №5336/08-32-17 відмовив ОСОБА_1 у проведенні списання податкового боргу в сумі 32 924,74 грн., вказавши лише, що даний податковий борг виник згідно даних ІС 22.02.2016.

Відповідно до п. 4.4-4.5 розділу 4 Порядку № 577 структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, списання податковим органом безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, мало здійснюватися органами державної податкової служби самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи, за станом на день виникнення безнадійного податкового боргу, або за даними довідки відповідного контролюючого органу про наявність безнадійного податкового боргу на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому, звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов'язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п. 4.1 Порядку № 577). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється органами державної податкової служби щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Ураховуючи вищевикладене, суд погоджується з обґрунтуванням позивача та вважає, що відповідно до вищезазначених норм законодавства, заборгованість позивача з орендної плати з фізичних осіб в сумі 32 924,74 грн. визначається як безнадійний податковий борг, оскільки позивач добровільно не сплатив нараховану податковим органом суму, а самим податковим органом протягом 1095 днів не вживались заходи щодо примусового стягнення зазначеного податкового боргу. З урахуванням наведеного, податковий борг у відповідності до положень Податкового кодексу України визнається безнадійним, а тому у податкового органу не було правових підстав для відмови у задоволенні заяви позивача від 26.09.2016.

Законодавством чітко визначено при наявності яких умов податковий орган повинен прийняти рішення про визнання заборгованості безнадійною і її списання. При цьому, законодавством передбачено, що податковий орган перевіряє наявність цих умов і за їх наявності приймає відповідне рішення про списання боргу.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено частинами першою, другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення, а тому викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 КАС України не передбачено їх стягнення у даному випадках.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, що оформлене листом від 10.10.2016 №5336/08-32-17 про відмову визнати безнадійним та списати податковий борг ОСОБА_1 з оплати суми податкового зобов'язання по орендній платі за землю з фізичних осіб у розмірі 32 924,74 грн., яке було нараховане на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.06.2012 №.

Зобов'язати Мелітопольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Запорізькій області прийняти рішення про списання податкового боргу ОСОБА_1 з оплати суми податкового зобов'язання по орендній платі за землю з фізичних осіб у розмірі 32 924,74 грн., яке було нараховане на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.06.2012 №.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак