Справа № 212/8025/16-а
Суддя: Зімін М. В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/8025/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Зімін М.В. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг про визнання рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг (далі за текстом «Управління») в якому просить: визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг щодо відмови в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 10 вересня 2016 року, зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг призначити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до заяви від 10 вересня 2016 року, покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що у квітні 2014 року нею була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1. На час придбання квартири робота нотаріальних контор у зв'язку з нестабільним становищем була призупинена і документально закінчити переоформлення нерухомості було не можливо. З 20.10.2014 року позивачка була взята на облік як внутрішньо переміщена особа у Чернігівській області. В березні 2015 року переїхала проживати до міста Кривий Ріг і була взята на облік управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг. 10 вересня 2016 року позивачка подала заяву встановленої форми для призначення щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Проте виплати у період з 10.09.2016 по 12.12.2016 року призначені та виплачені не були. 12.12.2016 року листом відповідача № 01-16/11917 їй було повідомлено про відмову у призначенні адресної допомоги з посиланням на виявлення під час верифікації даних, інформації про придбання у 2016 році житла на непідконтрольній Україні території у м.Донецьку, що дало підстави вважати про наявність грошових коштів, що перевищують 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Зазначає, що рішення відповідача, щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам є неправомірними.

На адресу суду 12 січня 2017 року надійшло письмове заперечення відповідача проти заявлених позовних вимог ОСОБА_2, згідно яких відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступне. Відповідно до п.6 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 за № 505, визначено, що адресна допомога не призначається у разі коли у будь-кого з членів сім'ї є кошти, у розмірі, що перевищують 10-кратний розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Під час верифікації даних позивача виявлено інформація, що ОСОБА_2 у 2016 році придбане житло на непідконтрольній Україні території у м.Донецьку. Дана інформація дає підстави вважати, що ОСОБА_2 мала кошти у розмірі, що перевищують 10 кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, а тому відсутні підстави для призначення ОСОБА_2 допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані письмові заперечення відповідача, суд приходить до наступного.

Згідно паспорту громадянина України ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 року у м.Донецьк, Донецької області,, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.5).

Відповідно до копій свідоцтв про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 року народився ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 року народилась ОСОБА_5. Матір'ю в свідоцтвах про народження дітей записана ОСОБА_2. (а.с.10,11).

Згідно довідки № від 11.03.2015 року, ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із дітьми ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, була зареєстрована та проживала а адресою: АДРЕСА_2 і перемістилась з району проведення антитерористичної операції в м.Кривий Ріг 10.03.2015 року. (а.с.7).

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 відноситься до внутрішньо переміщених осіб.

04 липня 2016 року укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого ОСОБА_6 (в особі представника) продав, а ОСОБА_2 купила квартиру номер АДРЕСА_2 Україна, яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею -41,6 кв.м., у тому числі жилою площею-19,0 кв.м. Цей договір посвідчено у м.Покровськ, Донецької області, Україна, державним нотаріусом П'ятої донецької державної нотаріальної контори Свиридовою А.В., зареєстровано в реєстрі за № 3-150. (а.с.9).

Листом від 12.12.2016 №01-16/11917 Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг повідомило ОСОБА_2 про відмову у призначенні допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у зв'язку із виявленням під час верифікації інформації щодо придбання житла на не підконтрольній Україні території, у м.Донецьку, що дає підстави вважати про наявність коштів у розмірі, що перевищують 10- кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. (а.с.8).

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України від 20.10.2014 р. N 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон N 1706).

Так, зокрема, абз. 1 ч. 1 ст. 1 цього Закону закріплено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Порядок здійснення обліку внутрішньо переміщених осіб врегульовано нормою ст. 4 Закону N 1706. Згідно до абз. 1 ч. 1 цієї статті факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2).

Статтею 10 Закону N 1706 встановлено, що Кабінет Міністрів України, зокрема, координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 113 Конституції України, ст. 1 Закону України від 27.02.2014 р. N 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади, здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів, відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних його завдань відноситься, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров'я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв'язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Нормою ст. 41 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що Кабінет Міністрів України спрямовує свою діяльність на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України. Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Статтею 117 Конституції України, яка кореспондує зі ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Так, постановою від 01.10.2014 N 505 Кабінетом Міністрів України затверджено порядок «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок № 505)

Нормою п. 6 Порядку № 505 встановлено, що грошова допомога не призначається у разі коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено, що, зокрема, на території міста Донецьк Донецької області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Так, виходячи із аналізу Порядку № 505, останнім визначені чіткі підстави для відмови у призначенні грошової допомоги - наявність у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, наявність у будь-кого з членів сім'ї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

У відповідності до п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року роз'яснено, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-I).

Так, ОСОБА_2 звертаючись до відповідача із заявою про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі, як особа у якої відсутнє майно розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; або у якої будь-хто з членів сім'ї не має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб мала «законне сподівання» на призначення їй зазначеної допомоги.

Однак, як встановлено судом ОСОБА_2 04 липня 2016 року придбала у власність житлове приміщення, яке розташоване території міста Донецьк Донецької області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідач не надав доказів суду про наявність у ОСОБА_2 або у членів її сім'ї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Водночас оскільки ОСОБА_2 не має майна розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, а твердження про наявність на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб не підтверджено будь-якими доказами, тому суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі.

Однак позивачем не надано суду доказів того, що остання зверталась із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі 10 вересня 2016 року, а наданий ОСОБА_2 в якості доказу лист відповідача (а.с. 8) свідчить про факт її звернення із даною заявою до відповідача лише 12 грудня 2016 року, а тому виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про неправомірність дій управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг з відмови у призначенні ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України, суд стягує на користь позивача усі здійснені ним документально підтверджені судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 грн.(а.с.1) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 8, 9, 17, 104, 105, 162, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг про визнання рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні щомісячної адресної допомоги, особам які переміщуються з тимчасово окупованої території України та проведення антитерористичної операції, для покриття втрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг призначити ОСОБА_2 виплату щомісячної адресної допомоги, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01.10.2014 року № 505 з 12 грудня 2016 року.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова набуває чинності після спливу вказаного строку на її оскарження.

Суддя: М. В. Зімін