Справа № 810/15093/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Київ К/800/34619/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Київської митниці Міндоходів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перша ресурсна компанія» до Київської митниці Міндоходів, третя особа - дочірнє підприємство «Райз-Ексім-Центр», про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша ресурсна компанія» (далі - позивач) звернувся Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської обласної митниці Міндоходів (далі - відповідач). Третя особа - дочірнє підприємство «Райз-Ексім-Центр», про скасування рішення №125130006/2013/210058/2 від 8 серпня 2013 року; зобов'язання визначити митну вартість вантажу згідно вантажно-митної декларації № 125130006/2013/174935, №125130006/2013/175619 та №125130006/2013/175989, а саме: каучук синтетичний бутадієн-метилстирольний за методом № 1 за ціною контракту № 10/04-2007 від 10 квітня 2011 року та доданих до нього документів, що підтверджують договірну вартість імпортованого товару, яка складає 32991,70 дол. США, що еквівалентно 263702,69 грн. на момент стягнення податку на додану вартість; зобов'язання зарахувати надміру сплачену суму по податку на додану вартість в розмірі 22431,23 грн. (75171,77 грн. - 52740,54 грн.) в рахунок оплати митного оформлення господарських операцій по імпорту товарів в майбутньому; зобов'язання повернути надміру сплачену суму по податку на додану вартість.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року, позовні вимоги позивача задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Міндоходів №125130006/2013/210058/2 від 8 серпня 2013 року.

Зобов'язано Київську митницю Міндоходів повторно розглянути питання щодо митного оформлення товариством з обмеженою відповідальністю «Перша ресурсна компанія» товару (каучук бутадієн-стирольний, виробник ВАТ «Омський каучук» (ЗАТ «ГК «Титан») країна виробництва: Росія) придбаного за зовнішньоекономічним контрактом №GCT-12-241 від 4 грудня 2012 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, відповідач просить оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про те, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судами, 8 серпня 2013 року на виконання умов зовнішньоекономічного контракту № GCT-12-241 від 4 грудня 2012 року позивачем з доповненнями до митного оформлення було подано МД №125130006/2013/174935 на товар (каучук синтетичний) та документи необхідні для здійснення митного контролю. При цьому, позивачем було задекларовано митну вартість імпортованого товару на основі зовнішньоекономічного контракту безпосередньо із підприємством - виробником товару, тобто за першим методом.

Відповідач не погодився із задекларованою позивачем митною вартістю товару і 8 серпня 2013 року прийняв рішення №125130006/2013/210058/2 про визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем, відповідно до якого митна вартість визначена за шостим методом та підвищено митну вартість товару - каучук бутадієн-стирольний з 32991,70 дол. США до 47023,50 дол. США, тобто з 1,649 дол. США/кг до 2,35дол. США/кг.

Відповідно до статті 52 Митного кодексу України (далі - МК України), заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною другою статті 53 МК України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту і вказано, що основним методом визначення митної вартості є ціна договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Статтею 58 МК України визначено виключний перелік методів визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Як встановлено судами, при визначенні митної вартості імпортованого товару застосовувався основний метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) (п.1. частини першої статті 57 МК України).

Декларантом позивача були надані наступні документи:

- рахунок-фактура №00845 від 2 серпня 2013 року;

- платіжне доручення про оплату валюти №154 від 1 серпня 2013 року;

- інвойс на передплату б/н від 1 серпня 2013 року;

- довідка про вартість перевезення №85 від 2 серпня 2013 року;

- комерційна пропозиція №20-13/5797 від 29 липня 2013 року;

- висновок експерта по ціні №Ц-381 від 6 серпня 2013 року;

- додаток №6 від 29 липня 2013 року до контракту №GCT-12-241 від 4 грудня 2012 року;

- митна декларація країни експорту №10610052/020813/0002195 від 2 серпня 2013 року.

Відповідно до частини п'ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Як встановлено судами, жодних розбіжностей даних в поданих документах, які визивали б сумніви щодо правильності нарахування митної вартості товару, не було, разом з тим, відповідач запропонував позивачу надати додаткові документи, а саме: прайс-лист виробника, біржові котирування на синтетичний каучук, видаткові накладні на ідентичний товар.

Всі необхідні документи, які підтверджують задекларовану позивачем митну вартість товару були надані відповідачу. Зауважень до основних документів, які визначають митну вартість товару з боку митного органу не було вказано.

Відповідно до частини третьої статті 53 та статей 54, 58 МК України, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутність обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Декларантом позивача - дочірнім підприємством «Райз-Ексім-Центр» 15 серпня 2013 року було надано додаткові документи для підтвердження за ціною контракту митної вартості товару «каучук синтетичний бутадієн-стирольний марки СКМС-30 АРКМ-15 (8ВЯ-1705) та марки СКМС-30 АРКПН (8ВЯ-1502), а саме: лист «ГК «Титан» від 8 серпня 2013 року №6059-19-09, у якому зазначається, що ціна на каучуки формується виходячи з ринкової кон'юнктури та залежності, в яку країну відпускається товар та може значно відрізнятись одна від одної; біржові котирування на сировину бутадієн, надані за серпень місяць 2013 р згідно з сертифікатом якості від 2 серпня 2013 року №298; 480 (біржові котирування на сировину повинні надаватись за липень 2013 року); рахунок на транспортно-експедиційні послуги від 2 серпня 2013 року №085 та акт прийому передачі виконаних робіт від 2 серпня 2013 року №085.

Відповідачем 15 серпня 2013 року прийнято рішення про коригування митної вартості за №125130006/2013/210058/2, визначено митну вартість на рівні 2,35 дол/кг, яке вплинуло на визначення митної вартості товарів, ввезених на митну територію України по митним деклараціях №125130006/2013/175619 від 20 вересня 2013 року та №125130006/2013/175989 від 1 жовтня 2013 року.

Як встановлено судами, у спірному рішенні відповідачем не було жодних посилань на те, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Декларант дочірнє підприємство «Райз-Ексім-Центр» скористався правом випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання при ввезенні їх на митну територію України, згідно статті 55 МК України та провів митне оформлення по ціні, визначеній митним органом.

Позивачем згідно платіжних доручень №427 від 7 серпня 2013 року, №490 від 25 вересня 2013 року, №470 від 16 вересня 2013 року було перераховано на рахунок Київської митниці Міндоходів 225200,00 грн. (призначення платежу - попередня оплата за митне оформлення без ПДВ).

Згідно із частиною сьмою статті 54 МК України, на митний орган покладається обов'язок аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі не вірно визначено митну вартість товарів, інакше митна вартість вважається визнаною автоматично.

Разом з тим, відповідач всупереч вказаній правовій нормі митну вартість товару визначив на підставі цінової інформації щодо імпортних операцій ЄАІС Держмитслужби, не врахувавши того, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний, інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Вищий адміністративний суд України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

З урахуванням викладеного, Вищий адміністративний суд України вважає правомірним висновок судів попередніх інстанцій про те, що у відповідача не було обґрунтованих підстав відмовляти позивачу в застосуванні першого (основного) методу визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а тому застосування другорядного методу визначення митної вартості (за ціною договору, щодо подібних товарів), як і будь-якого наступного методу визначення митної вартості з боку відповідача є незаконним.

П. 2 статті 58 МК України чітко визначені випадки, в яких не може використовуватися перший метод визначення митної вартості. Зокрема, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Правильним є висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Київської обласної митниці Мінходів визначити митну вартість вантажу згідно ВМД за методом № 1 за ціною контракту №10/04-2007 від 10 квітня 2011 року, оскільки такі вимоги пов'язуються з визначенням митної вартості ввезеного товару, що є дискреційною функцією митних органів та не належить до компетенції суду.

Що стосується вимог позивача в частині зобов'язання відповідача зарахувати надміру сплачену суму по податку на додану вартість в розмірі 22431,23 грн. в рахунок оплати митного оформлення господарських операцій по імпорту товарів в майбутньому та зобов'язання повернути надміру сплачену суму по податку на додану вартість, то вони не підлягають задоволенню, оскільки питання повернення надміру сплачених коштів можливе після здійснення митним органом правомірного здійснення розмитнення імпортованих позивачем товарів за зовнішньоекономічним контрактом № GCT-12-241 від 4 грудня 2012 року. Крім того, чинним законодавством передбачено особливий порядок повернення таких коштів в позасудовому порядку.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, а доводи, викладені в касаційній скарзі, зазначених висновків судів попередніх інстанційї не спростовують та не дають підстав вважати судові рішення таким, що ухвалені з порушеннями норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 200-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: