Справа № 818/763/16
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 р. Справа № 818/763/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Прімової-Крикуненко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/763/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася із позовом до суду, в якому просить визнати протиправними та скасувати винесені Державною податковою інспекцією у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (далі по тексту відповідач, ДПІ у м. Сумах):

- податкове повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666 про сплату суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 46478грн.00коп., з яких 37182грн.40коп. за основним платежем та 9295грн.60коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2016р. №Ф-/2701 з єдиного внеску;

- рішення від 02.06.2016р. №/27017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Свої вимоги мотивує тим, що за наслідками документальної планової виїзної перевірки відповідачем складено акт від 05.01.2016р. №7/18-19-17-03//2 та винесено спірні рішення та вимогу, які позивач вважає протиправними, оскільки ДПІ у м. Сумах не мала права проводити перевірку в частині повноти нарахування та сплати податку на додану вартість у звязку з тим, що обсяг її доходу як фізичної особи-підприємця за попередній календарний рік становить менше 20 мільйонів гривень, а тому на неї поширюються обмеження, передбачені пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014р. №71. Крім того, відповідач, визначаючи розмір заниження з ПДВ, не мав права використовувати дані Книги обліку доходів та витрат, оскільки доходи для визначення обєкту оподаткування доходом на фізичних осіб не відповідають обєкту оподаткування з податку на додану вартість. Акт перевірки складений таким чином, що з нього незрозуміло, які конкретно витрати не підтверджуються відповідними розрахунковими документами, внаслідок чого висновок контролюючого органу про заниження позивачем чистого доходу за 2013 рік та єдиного внеску є необґрунтованим. Також зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666 про сплату суми грошового зобовязання з ПДВ є відкликаним у звязку з тим, що вона не отримувала рішення ГУ ДФС у Сумській області від 19.02.2016р. №1908/Б/18-28-10-04-04-19/6ФОП про продовження розгляду скарги, а тому така скарга вважається задоволеною на користь платника податків згідно з абз.3 п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі із наведених вище підстав, пояснивши, що податок на додану вартість має бути вирахуваний із загальної суми операцій з постачання, оскільки сума ПДВ, сплаченого постачальником неплатником ПДВ, не може бути ним віднесена до податкового кредиту.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала (т.1, а.с.32-35), зазначивши, що ФОП ОСОБА_3 донараховано єдиного внеску на суму 12026грн.02коп. внаслідок заниження чистого доходу на суму 34657грн.10коп.за 2013 рік, що виникло в результаті включення до складу валових витрат, які не підтверджені відповідними платіжними та/або розрахунковими документами. Також перевіркою встановлено, що позивач сукупно перевищила суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) 300000грн. (без урахування податку на додану вартість) протягом останніх дванадцяти календарних місяців, за період з серпня 2013р. до червня 2014р. включно. Зокрема, за період з 01.08.2013р. до 30.06.2014р. обсяг виручки від реалізації товарів ФОП ОСОБА_3 склав 304599грн.30коп., що підтверджується даними Книги обліку доходів і витрат №2232 від 10.09.2015р. та Книги обліку розрахункових операцій №/1 від 29.07.2013р. та звітів реєстраторів розрахункових операцій за 11 календарних місяців. У звязку з тим, що позивач була зобовязана зареєструватись платником податку на додану вартість з 11.07.2014р., але цього фактично не зробила, тому вона згідно з п.183.10 ст.181 Податкового Кодексу України несе відповідальність за ненарахування або несплату податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту за період з липня 2014р. до грудня 2014 р. включно. Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 11.07.2014р. до 31.12.2014 р. встановлено його заниження всього у сумі 37182,4 грн., внаслідок чого винесене податкове повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666 про сплату суми грошового зобовязання з податку на додану вартість. Оскільки позивач перебуває на загальній системі оподаткування та здійснює торгівлю підакцизними товарами (алкогольними напоями та тютюновими виробами), то мораторій на проведення перевірок, визначений законом від 28.12.2014р. №71, на неї не розповсюджується. Вважає, що в задоволенні слід просила відмовити, оскільки оскаржувані рішення та вимога про сплату боргу є правомірними.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом ДПІ у м. Сумах №944 від 01.09.2015р. була призначена планова виїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_3 за період з 22.07.2013р. до 31.12.2014р. (т.1,а.с.40).

Письмове повідомлення про проведення перевірки №87 від 01.09.2015р. та копія наказу №944 направлені на адресу позивачки поштою з повідомленням про вручення (т.1,а.с.36,39-40).

ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у м. Сумах 08.09.2015р. була подана заява про втрату документів та перенесення строків початку перевірки (т.1,а.с.64), у звязку з чим ДПІ у м. Сумах прийнято рішення про перенесення терміну проведення перевірки до відновлення та надання позивачем документів, в межах строків, визначених п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України. Копію наказу про перенесення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки №990 вручено під підпис безпосередньо фізичній особі-підприємцю (т.1,а.с.37).

Направлення про проведення перевірки від 08.12.2015р. №1544 надано для ознайомлення під підпис позивачу (т.1,а.с.38).

У подальшому ДПІ у м. Сумах в період з 08.12.2015р. до 28.12.2015р. проведена планова документальна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, за результатами якої складено акт від 05.01.2016р. №7/18-19-17-03//2, в якому встановлені порушення:

1) п.138.4,138.6 ст.138; п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139; п.177.2 ст.177 Податкового Кодексу України, внаслідок чого нараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 5198,56 грн. за 2013 р.;

2) п.4 ч.1 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, ч.3 ст.7, п.4 ч.1 ст.1, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України „Про збір та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, із змінами та доповненнями, що призвело до заниження єдиного внеску у сумі 12026,02 грн. за 2013 р.;

3) п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.10 ст.183, пп.«б» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп.200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України, а саме заниження податкового зобовязання по ПДВ загальну суму 37182,4 грн., у тому числі: липень 2014року в сумі 2260,4 грн., серпень 2014 року в сумі 3863,6 грн., вересень 2014року в сумі 6913,3 грн., жовтень 2014року в сумі 7698,1 грн., листопад 2014 року в сумі 7646,9 грн., грудень 2014року в сумі 8794,1 грн. (т.1,а.с.11-24).

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666 про сплату суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 46478грн.00коп.; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2016р. №Ф-/2701 з єдиного внеску та рішення від 02.06.2016р. №/27017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (т.1,а.с.25-27).

Щодо правомірності винесення ДПІ у м. Сумах вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2016р. №Ф-/2701 з єдиного внеску суд вважає наступне.

Перевіркою правильності визначення валових витрат, відображених в деклараціях про доходи, з даними про суми валових витрат, встановлено завищення валових витрат на суму 34657грн.10коп. за 2013 р., що виникло в результаті включення до складу валових витрат, які не підтверджені відповідними платіжними та/або розрахунковими документами.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно п.п.139.1.9 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно з податковою декларацією за 2013 рік позивачем задекларовано 121100,78грн. витрат, проте на перевірку нею надавалися документи, які підтверджують витрати лише у розмірі 86443,68грн. На суму витрат у розмірі 34657грн.10коп. документи надані не були.

У звязку з цим ФОП ОСОБА_3 донараховано податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5198,56грн. (34657,10*15% ставка податку) та застосовано штрафну санкцію у розмірі 1299,64грн. (25%).

В результаті завищення валових витрат на суму 34657,10 грн., в порушення п.138.4 ст.138, п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2 ст.177 Податкового Кодексу України встановлено заниження чистого доходу на суму 34657,10 грн., що, в свою чергу призвело до заниження бази нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу фізичної особи-підприємця, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 %, встановлено порушення п.4 ч.1 ст.4,п.2 ч.1 ст.7, ч.3 ст.7, п.4 ч.1 ст.1, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, (із змінами та доповненнями), що призвело до його заниження на суму 12026,02 грн.

З приводу наданих представником позивача копій документів, які, на його думку, підтверджують витрати на суму 34657грн.10коп. та були відсутні на момент проведення перевірки, необхідно відмітити, що суд не може вважати такі документи належними доказами, що підтверджують задекларовані витрати, з огляду на наступне.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як вбачається з матеріалів справи, документи в підтвердження виявленої розбіжності валових витрат у сумі 34657грн.10коп., задекларованих позивачем за 2013 рік, під час перевірки у позивача були відсутні.

Згідно із п.44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Абз.1,2 п.44.7 ст.47 ПК України передбачено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Як встановлено судом, додаткові документи, що підтверджують решту суми витрат, як до закінчення перевірки, так і після отримання акта перевірки ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у м. Сумах не подавалися.

Враховуючи вищенаведене, у суду виникають сумніви щодо того, що первинні документи, які надані під час розгляду справи, були наявні у позивача на час складення його податкової звітності.

Крім того, суд зазначає, що у скарзі від 20.01.2016р. (т.1, а.с.52-53) позивач не посилалася на безпідставність вказування ДПІ у м. Сумах в акті від 05.01.2016р. №7/18-19-17-03//2 на відсутність під час перевірки первинних документів, які б підтверджували витрати у сумі 34657грн.10коп., задекларованих нею за 2013 рік, та у скарзі ставилося винятково питання щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666 про сплату суми грошового зобовязання з податку на додану вартість, а не вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2016р. №Ф-/2701 з єдиного внеску.

Отже, суд вважає, що позивачем не доведено необґрунтованість та безпідставність висновків ДПІ у м. Сумах щодо завищення задекларованих за 2013 рік витрат на суму 34657грн.10коп., а тому не вбачає підстав для визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу з єдиного внеску та рішення від 02.06.2016р. №/27017 про застосування штрафних санкцій, оскільки воно винесено внаслідок донарахування контролюючим органом єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, яке визнано судом правомірним.

Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666 про сплату суми грошового зобовязання з податку на додану вартість.

Зокрема, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3 сукупно перевищила суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) 300 000грн. (без урахування податку на додану вартість), протягом останніх дванадцяти календарних місяців, за період з серпня 2013 р. до червня 2014р. включно. За період з 01.08.2013p. дo 30.06.2014р. обсяг виручки від реалізації товарів позивачем склав 304599,3грн., що підтверджується даними Книги обліку доходів та витрат №2232 від 10.09.2015р. (т.1,а.с.166-176) та Книги обліку розрахункових операцій №/1 від 29.07.2013 р. (серпень 2013р. - 10320,40 грн., вересень 2013р. - 31982,8 грн., жовтень 2013 р. - 27498,20 грн., листопад 2013р. - 36302,00 грн., грудень 2013р. - 35284,5 грн., січень 2014р. - 33214,00 грн., лютий 2014р. - 34735,00 грн., березень 2014р. - 33076,40 грн., квітень 2014р. - 27174,00 грн., травень 2014р. -15992,00 грн., червень 2014р. - 19020,00 грн.) та звітів реєстраторів розрахункових операцій за 11 календарних місяців.

Згідно з п.181.1 ст.181 Податкового Кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Пунктом 183.1 ст.183 ПК України визначено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (п.183.2)

Пунктом 183.10 ст.183 ПК України встановлено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Виходячи з вищезазначеного, субєкти господарювання, які підлягають обовязковій реєстрації платниками ПДВ, вважаються платниками цього податку, незалежно від того, чи подавали вони заяву на таку реєстрацію, чи ні.

Відповідно до п.п. «б» п.184.1 ст.184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, прийняла рішення про припинення та затвердила ліквідаційний баланс, передавальний акт або розподільчий баланс відповідно до законодавства за умови сплати суми податкових зобов'язань із податку у випадках, визначених цим розділом.

Отже, із викладених норм законодавства слідує, що фізична особа-підприємець має нести відповідальність на рівні зареєстрованого платника податку на додану вартість з дня, наступного граничним днем, який встановлений для подання заяви про реєстрацію платником такого податку, тобто з 11 числа календарного місяця до дня прийняття рішення про припинення господарської діяльності.

Оскільки обовязок нарахування та сплати податкових зобовязань з податку на додану вартість виник з 11.07.2014р., то відповідно з цієї дати ФОП ОСОБА_3 повинна була бути платником податку на додану вартість.

Перевіркою повноти визначення податкових зобовязань за період з 11.07.2014р. до 31.12.2014р. встановлено їх заниження всього у сумі 37182,4 грн., у тому числі за липень 2014 року в сумі 2266,40 грн., серпень 2014 року в сумі 3863,6 грн., вересень 2014 року в сумі 6913,3 грн., жовтень 2014 року в 7698,1 грн., листопад 2014 року в сумі 7646,9 грн. та грудень 2014 року в сумі 8794,1 грн.

У звязку з тим, що ФОП ОСОБА_3 була зобовязана зареєструватись платником податку на додану вартість з 11.07.2014р., але цього фактично не зробила, то вона згідно з п.183. 10 ст.181 Податкового Кодексу України несе відповідальність за ненарахування або несплату податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту за період з липня 2014р. до грудня 2014 р. включно.

Відтак, позивачу правомірно нараховано податку на додану вартість всього у сумі 37182,4 грн. та винесено податкове повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666.

При цьому, посилання представника позивача на те, що ДПІ у м. Сумах під час перевірки не було вирахувано ПДВ із загальної суми операцій з постачання, суд вважає необґрунтованими, оскільки загальна сума від здійснення ФОП ОСОБА_3 операцій з поставки товарів (послуг) була визначена відповідачем без врахування ПДВ.

В матеріалах справи містяться копії розрахунків суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за період з серпня 2013р. до червня 2014р., поданих позивачем до ДПІ у м. Сумах, в яких нею вказано розмір виручки від реалізації напоїв та пива, що сукупно перевищує 300000.

Згідно з пунктом 16 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності та підпорядкування, які реалізують в оптово-роздрібній мережі та мережі громадського харчування алкогольні напої та пиво, є платниками збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства.

Об'єктом оподаткування збором є виручка - товарооборот, одержаний на всіх етапах реалізації в оптово-роздрібній мережі та мережі громадського харчування алкогольних напоїв та пива, у тому числі за операціями, що не передбачають оплати у грошовій формі. Ставка збору становить півтора відсотка від об'єкта оподаткування.

Оскільки загальна сума отриманого доходу від здійснення позивачем операцій з постачання товарів (робіт, послуг), що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість, за період з серпня 2013р. дo 30.06.2014р. сукупно перевищила 300000 грн., то з 11.07.2014 року позивач підлягала обов'язковій реєстрації як платник ПДВ відповідно до вимог пункту 183.2 статті 183 ПК України.

Враховуючи, що сума перевищення визначалася із вказаного фізичною особою-підприємцем розміру виручки, одержаної на всіх етапах реалізації товарів, а не із сум, сплачених позивачем на користь постачальників, зазначених у видаткових та податкових накладних, то твердження про те, що загальна сума від здійснення операцій з постачання складає менше 300000грн., є безпідставними.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666 про сплату суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 46478грн.00коп. є правомірним та скасуванню не підлягає.

Водночас, суд відмічає, що дане податкове повідомлення-рішення не є відкликаним, як це вважає позивач, оскільки рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 19.02.2016р. №1908/Б/18-28-10-04-04-19/6ФОП про продовження строку розгляду первинної скарги ФОП ОСОБА_3 від 09.02.2016р. було направлено на її адресу засобами поштового звязку 19.02.2016р. (т.1,а.с.61,62,зворотній бік, а.с.114), тобто в межах строків, визначених ст.56 ПК України.

Стосовно посилань позивача на незаконність проведення щодо неї перевірки слід відмітити, що встановлене пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014р. №71 обмеження на проведення у 2015 та 2016 роках перевірок фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу менше 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами з 01 січня 2015 року на неї не поширюється, оскільки вона є субєктом господарювання, що здійснює реалізацію підакцизних товарів (алкогольних напоїв та тютюнових виробів).

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в даному випадку рішення ДПІ у м. Сумах як суб'єкта владних повноважень є правомірними, що дає суду підстави для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 28.12.2016 року.

Суддя О.О. Осіпова