Справа № 159/4653/16-а
Суддя: Восковська О. А.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/4653/16-а
Провадження № 2-а/159/43/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді Восковської О.А., розглянувши в приміщенні Ковельського міськрайонного суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з 29.05.2015 року він перебуває на обліку в Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області як отримувач пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» 1991 року в розмірі 60% від розміру місячної заробітної плати. Вказує, що 19.10.2016 року він звернувся із письмовою заявою до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області з проханням переглянути розмір призначеної йому пенсії в 60% від місячного заробітку та призначити її із урахуванням його прокурорського стажу у розмірі 90% від середньомісячного заробітку з моменту його виходу на пенсію, тобто з 29.05.2015 року. Вказує, що 14.11.2016 року він отримав відповідь від Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області №295/К-01 від 07.11.2016 року якою у вищезазначеному перерахунку йому відмовлено. Вважає, що відповідачем незаконно було відмовлено йому у проведенні перерахунку пенсії, що грубо порушує його права і законні інтереси, оскільки загальний стаж його роботи на посаді прокурора становить понад 22 роки, що відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ дає йому право на пенсію в розмірі 90% від заробітної плати. За вказаних обставин, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області від 29.05.2015 року про призначення йому пенсії за вислугу років у розмірі 60%, а не 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи та зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду Волинської області призначити та нарахувати йому пенсію за вислугу років згідно зі ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» з 29.05.2015 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. У запереченні на адміністративний позов представник відповідача вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає повністю та просить відмовити в задоволенні позову з мотивів викладених у письмовому запереченні, в якому зазначено, що позивач перебуває на обліку в УПФ з 29.05.2015 року як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції на момент призначення), і пенсія йому встановлена в розмірі 60% від місячної заробітної плати. Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що витратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру №1789-ХІІ від 05.01.1991 року, а саме ч. 18 цієї статті передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Крім того, в Законі України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014 року норми щодо перерахунку пенсії відсутні. Згідно ч. 13 цього ж Закону пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами. Згідно ч. 20 ст. 86 вищевказаного Закону вказано, що умови та порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, згідно статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Отже, немає законних підстав для перерахунку пенсії, адже правовідносини між позивачем та відповідачем виникли після набрання чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року, яким було внесено зміни до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", та Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року, тому відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи позивача, викладені ним в адміністративному позові та письмові заперечення відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У розумінні ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Згідно принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (стаття 1, ч. 2 ст. 3, ч.2 ст. 6, ч.1 ст. 8 Конституції України).

З матеріалів адміністративного позову убачається, що з 29.05.2015 року позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Луцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду Волинської області як одержувач пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» 1991 року в розмірі 60% від розміру місячної заробітної плати.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2016 року позивач звернувся до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області з заявою про перегляд розміру призначеної йому пенсії в 60% від місячного заробітку та призначення її із урахуванням його прокурорського стажу у розмірі 90% від середньомісячного заробітку з моменту його виходу на пенсію, тобто з 29.05.2015 року, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

На момент звернення позивача до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії його загальний стаж роботи в органах прокуратури становив понад 22 роки, а в цілому, при звільненні з органів прокуратури в грудні 2015 року становив 22 роки 8 місяців 10 днів, з яких понад 20 років на посадах прокурорів, - що підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14.10.1995 року (а.с.18-20).

Листом від 07 листопада 2016 року №295/К-01 Луцьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду Волинської області позивачу було відмовлено у здійснені таких дій, посилаючись на відсутність законних підстав для призначення пенсії на підставі положень Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії або щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у т.ч. Закону України «Про прокуратуру» і пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, такі доводи відповідача не відповідають вимогам закону.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (05 жовтня 1995 року) діяв Закон № 1789-ХІІ.

Статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином, позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, ст. 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року), з 20 до 22 років, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Частинами 1 - 3 ст. 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року) і у тому розмірі, які були закріплені згаданою нормою закону та які були звужені ст. 86 Закону № 1697-VII.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року по справі №750/6280/16-а.

На підставі встановлених обставин справи та аналізу чинних нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу є протиправними, а позовні вимоги обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом із тим, ухвалою суду від 19.01.2017 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області здійснити з 29.05.2015 року перерахунок призначеної йому пенсії згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру, виходячи з 90% від суми місячного заробітку, зазначеного в довідках прокуратури Волинської області, які надавались ним до Управління у відповідні періоди 2015-2016 років для нарахування та перерахунку, у тому числі і через постанови Ковельського міськрайонного суду від 18.03.2016 року та 04.10.2016 року, без обмеження її максимального розміру та виплатити йому недоплачену частину пенсії, починаючи з 29.05.2015 року (п.4), - на підставі заяви позивача та на підставі ст.100 КАС України залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача призначити та перерахувати пенсію за період часу з 29.05.2015 року по 08.06.2016 року за межами строку визначеного ст.99 КАС України для звернення до суду з адміністративним позовом. Із урахуванням наведеного, адміністративний позов Ковельський міськрайонний суд задовольняє в межах строку, визначеного ст.99 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 11, 71, 86, 94, 99, 100, 128 ч.6, 159, 160, 161, 162, 163, 186, 254 Кодексу Адміністративного судочинства України, на підставі ст.ст.1,3,6,8,21,22,46,58,64,92 Конституції України, ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області, викладене у формі листа від 07 листопада 2016 року №295/К-01 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у розмірі 90% від середньомісячного заробітку, у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду Волинської області призначити та нараховувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ в розмірі 90 % суми щомісячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, починаючи з 09.06.2016 року.

Стягнути з Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п»ятсот п»ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду.

ГоловуючаО. А. Восковська