Справа № 826/2221/16
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 р.Справа № 826/2221/16
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року по справі № 826/2221/16 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в якому просила:

- стягнути з Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 39,44 грн. заборговану заробітної плати (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 22 вересня 2016 року вх. №16508/16 (а.с. 78),

- стягнути з Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з 11 листопада 2015 року по 30 червня 2016 року у сумі 37473,12 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 07 листопада 2016 року за вх. №20023/16 (а.с. 133).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року задоволено частково позов.

Стягнуто з Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки в розмірі 1800,12 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.142, 143-149).

Позивач не погодившись з постановою суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив постанову змінити в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки. (а.с. 159-162). Апелянт наголошує на невірному врахуванні правової позиції ВСУ викладеної в постанові по справі №6-1134цс16 від 27.04.2016 року щодо зменшення розміру відшкодування заробітку за час затримки розрахунку, яка не повинна застосовуватися в термін часу з 06.11.по 19.11.2015 року, коли не виплачувалась заробітна плата; невірному визначені терміну затримки розрахунку та суперечності висновків суду самому собі в цій частині; невірному застосуванню ст..ст.116, 117 КЗпП, в тому числі щодо стосовно того, що виплата середнього заробітку в разі несвоєчасної видачі трудової книжки та передбачена ст..235 КЗпП не може замінити собою виплати серед.заробітку в разі не виплати з вини власника належних до звільненому працівникові сум та передбачена ст..117 цього кодексу.

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, з урахуванням приписів ч.1 ст.197 КАС України. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Неявка сторін в судове засідання, не є перешкодою для розгляду та вирішення справи за наявними у справі документами.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 16 червня 2010 року прийнята на роботу в ГУ МВС України в Полтавській області на посаду спеціаліста II категорії сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Кременчуцького міського управління (а.с. 7).

Наказом від 06 листопада 2015 року №626 о/с "По особовому складу", згідно з пунктом 8 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнено у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників, з 06 листопада 2015 року: ОСОБА_1, державного службовця 13 рангу, провідного спеціаліста сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Кременчуцького міського відділу (а.с. 112).

19 листопада 2015 року ОСОБА_1 виплачено 7055,01 грн., що підтверджується випискою з "Приватбанку" та не заперечується сторонами.

Здійснюючи апеляційний перегляд колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначає позивач, недоплата їй заробітної плати складає в загальному розмірі 346,61 грн. при цьому, відповідач заперечує розраховану ОСОБА_1 суму недоплати та зазначає, що недоплата склала 287,77 грн. Тобто, між сторонами, між КМВ УМВС України в Полтавській області та ОСОБА_1 наявний спір про розмір належних до виплати їй сум.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок №100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 3 Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено судом з особової картки грошового забезпечення ОСОБА_1 (а.с. 58), що її заробіток складав:

- вересень 2015 року (22 робочі дні, відпрацьовано 19 днів, 5 днів лікарняний лист): оклад - 1378, надбавка за ранг - 55 грн., надбавка за вислугу років - 214,95 грн., надбавка за особливі умови праці - 823,98 грн., індексація - 1084,51 грн., премія - 24,16 грн., всього 3580,60 грн.;

- жовтень 2015 року (21 робочий день, відпрацьовано 21): оклад - 1190,09 грн., надбавка за ранг - 47,50 грн., надбавка за вислугу років - 185,64 грн., надбавка за особливі умови праці - 711,62 грн., індексація - 1084,51 грн., премія 2775,31 грн., всього 5994,67 грн. (без врахування лікарняних та матеріальної допомоги).

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано погодився із доводами відповідачів, що індексація у розмірі 1084,51 грн., нарахована ОСОБА_1 за жовтень 2015 року без урахування перебування позивача на лікарняному з 24 вересня 2016 року по 28 вересня 2015 року, внаслідок чого виникла переплата у розмірі 147,89 грн. (1084,51 / 22*3 = 147,89).

Таким чином, при розрахунку середньої заробітної плати слід брати індексацію за жовтень 2015 року у розмірі 936,62 грн. (1084,51 - 147,89 = 936,62), та відповідно загальний розмір заробітної плати за жовтень 2015 року становитиме 5846,78 грн.

Фактична кількість відпрацьованих ОСОБА_1 днів за вересень та жовтень 2015 року становить 40.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку №100).

Відповідно до проведеного розрахунку судом першої інстанції, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи становить 235,68 грн. (9427,38 / 40 = 235,68), середньомісячне число робочих днів становить 21,5 ((21 +22) / 2 = 21,5), середня місячна заробітна плата 5067,12 грн. (235,68 * 21,5 = 5067,12).

Як встановлено судом, що відповідно до особової картки грошового забезпечення ОСОБА_1, останній у листопаді нараховано 9034,04 грн. заробітної плати. При цьому, як встановлено в ході розгляду справи позивачу повинно бути нараховано 9065,63 грн. (9034,04 - 5035,53 + 5067,12 = 9065,63 грн.). З вищевказаної суми повинно бути утримано: ЄСВ - 243,91 грн. ((9065,63 - 5067,12) * 6,1 % = 243,91), ПДФО - 1323,26 грн. ((9065,63 - 243,91) * 15 % = 1323,26), військовий збір - 135,98 грн. (9065,63 * 1,5 % = 135,98), лікарняна каса 20 грн., всього 1723,15 грн. Таким чином, до виплати ОСОБА_1 підлягало 7342,48 (9065,63 - 1723,15 = 7342,78).

Враховуючи вищевикладене, судом правильно встановлено, що сума вихідної допомоги, яка була недоплачена позивачу становить 287,47 грн. (7342,78 - 7055,01 = 287,47).

Матеріалами справи підтверджено, що 24 травня 2016 року платіжним дорученням №Р24АВ4522412А734350 компенсовано ОСОБА_1 надлишково утриманий ЄСВ в розмірі 308,72 грн. (а.с. 116), отримання даних коштів позивач не заперечувала.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні плати, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З огляду на аналіз наведених норм матеріального права, судом першої інстанції зроблений правильно висновок про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати звільненому працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 КЗпП України.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував правову позицію Верховного суду України в постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 щодо можливості та наявності права суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, які залежать від певних чинників, а саме: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

В зв'язку з чим, судом обґрунтовано при розгляді справи, взято до уваги і такі обставини, як то розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки розмір невиплати з вини відповідача належних позивачу сум при звільнені у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, менше ніж розмір середньомісячної заробітної плати позивача на посаді провідного спеціаліста сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Кременчуцького міського відділу за останні два місяці перед звільненням, а саме: розмір середньомісячної заробітної плати позивача перед звільненням становив 5067,12 грн., а недоплачена сума складала лише 287,47 грн., тому справедливо застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до розрахунку проведеного судом, розмір заробітної плати позивача становив 5067,12 грн., сума невиплаченої заробітної плати складає 287,47 грн., що становить 5,7% від заробітної плати. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку з 11 листопада 2015 року по 24 травня 2016 року складає 31581,12 грн. (середньоденний заробіток 235,68 грн. * 134 робочих дні), а тому враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 1800,12 грн.

З приводу доводів позивача з приводу того, що виплата середнього заробітку в разі несвоєчасної видачі трудової книжки передбачена ст..235 КЗпП, не може замінити собою виплати серед.заробітку в разі не виплати з вини власника належних до звільненому працівникові сум та передбачена ст..117 цього кодексу, колегія суддів зазначає наступне.

Як було встановлено судами, 02 липня 2016 року наказом №676 о/с Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на виконання вимог статті 235 Кодексу Законів про працю України зобов'язано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 по 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 (а.с. 117).

Відповідно до статті 235 Кодексу Законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв'язку із здійсненим ним або членом його сім'ї повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Як встановив суд першої інстанції з пояснень сторони відповідачів, що середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 по 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 виплачений у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

В такому випадку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що до даних правовідносин не можуть застосовуватися норми статті 117 КЗпП України, оскільки виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу є негативним наслідком (санкцією), що настає для відповідного органу в разі несвоєчасної видачі трудової книжки та передбачений статтею 235 КЗпП України, а тому ніяким чином не пов'язаний із строками розрахунку при звільненні встановленими статтею 116 КЗпП України.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року по справі № 826/2221/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Подобайло З.Г.