Справа № 308/12600/16-а
Суддя: Придачук О. А.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2016 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Придачук О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник за дорученням ОСОБА_2, до Ужгородської міської ради про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов»язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник за дорученням ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Ужгородської міської ради про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов»язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 1990 року проживає в будинку в м. Ужгороді по вул. Ужанська, 90. Дане нерухоме майно є самочинним будівництвом У вересні 2016 року, для виконання вимог ст. 376 ЦК України, ОСОБА_1 звернулася із заявою до Центру надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Ужанській, 90 в м. Ужгороді. Однак, п. 6.6 рішення VIII сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради від 18.10.2016 року № 411 «Про надання та відмову в наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0130 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Ужанській в м. Ужгороді у зв»язку з відсутністю документів на нерухоме майно. Позивач не погоджується з прийнятим рішенням та просить суд визнати незаконним та скасувати п. 6.6 рішення VIII сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради від 18.10.2016 року № 411 «Про надання та відмову в наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0130 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: м. Ужгород, вул. Ужанська, , як такого, що не відповідає вимогам Закону та порушує права ОСОБА_1, зобов»язати Ужгородську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0130 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: м. Ужгород, вул. Ужанська, в строки, порядку та у спосіб передбачений ст. 118 ЗК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається що даний позов заявлений позивачем в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій та, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У п. п. 3, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12;), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства ( 2747-15 ) віднесено до компетенції адміністративних судів.

Аналогічна позиція викладена у постанові ВСУ від 19.01.2016 у справі № 21-3690а15, у якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ України зазначила, що "висновок у справі, що розглядається, предметом якої є рішення сільради про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, про те, що відповідач при його винесенні не здійснював владні управлінські функції, ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду."

Також суд враховує, що згідно правової позиції, висвітленій у постановах ВСУ від 11.11.2014 року (справа № 21-493а14), 24.02.2015 року (справа № 21-34а15 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне, а згідно вимог позовної заяви оскаржується рішення прийняте суб"єктом владних повноважень на стадії проходження процедури набутя права на земельну ділянку, що знаходиться в рамках адміністративної юрисдикції.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем оскаржується рішення суб'єкта владних повноважень Ужгододської міської ради, при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних відносин, а саме щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд приходить до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи вищенаведене, наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі, що не позбавляє позивача права на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник за дорученням ОСОБА_2, до Ужгородської міської ради про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов»язання вчинити певні дії відмовити.

Розяснити, що для вирішення спору позивач має право звернутись з позовом в порядку КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3