Справа № 308/11571/16-а
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року Справа № 876/614/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача - Брушнівського С.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Самолюка Василя Васильовича в інтересах громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2016 року у справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, в якому позивач просив на підставі п. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити за межі території України громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1; затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 04.11.2016 року, був затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Новоселиця» Чопського прикордонного загону під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб, без документів, що посвідчують особу.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2016 року адміністративний позов Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України задоволено. Примусово видворено громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України. Затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат Самолюк В.В. в інтересах громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що для примусового видворення іноземця чи особи без громадянства обов'язковим є попереднє прийняття відповідними компетентними органами рішення про примусове повернення; разом з тим, з оскаржуваної постанови не вбачається, що у матеріалах справи наявне рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача з України, а також що таке рішення вручалося їй і не було виконане. Рішення щодо затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення також підлягає скасуванню, оскільки затримання відповідно до постанови суду спрямоване на забезпечення видворення іноземця та втрачає підстави у разі відмови у позові в цій частині. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення вимог апеляційної скарги, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Як видно з матеріалів справи 04 листопада 2016 року громадянин Вєтнаму ОСОБА_2 був затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Новоселиця» Чопського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мав.

Цей факт підтверджується протоколом адміністративного затримання від 04 листопада 2016 року (а.с. 4-5).

07 листопада 2016 року на підставі положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про примусове повернення громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 за межі України (а.с. 7).

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідач обрав незаконний спосіб перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску з відсутністю документів, що посвідчують особу. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у Нгуєн Чі Тхао, затриманого під час спроби незаконного перетинання державного кордону України, відсутні правові підстави для перебування на території України, а тому, враховуючи порушення нею вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянств та відсутність ідентифікації її особи, що унеможлює його повернення до країни походження, наявні підстави для задоволення позову.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно з ч. 2 ст. 14 цього Закону іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Цією ж статтею Закону передбачено, що рішення про видворення іноземця чи особи без громадянства (стосовно осіб, затриманих в межах контрольованих прикордонних районів при спробі або після незаконного перетину державного кордону України) повинно бути прийнято органом охорони державного кордону. Таке рішення про видворення може бути оскаржене до суду. Іноземець чи особа без громадянства зобов'язані покинути територію України у строк, зазначений в рішенні про видворення.

Примусове видворення іноземця чи особи без громадянства на підставі постанови адміністративного суду здійснюється лише у разі, якщо особа ухиляється від виїзду після прийняття рішення про видворення. Затримання і примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства здійснюється органами охорони державного кордону лише на підставі постанови адміністративного суду, яка приймається за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець чи особа без громадянства будуть ухилятися від виїзду.

Аналізуючи вищенаведені приписи ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» колегія суддів дійшла висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обов'язкові обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про видворення за межі України; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про видворення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що такі особи будуть ухилятися від виїзду.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2016 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу підполковником Олійником А.В. на підставі положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про примусове повернення громадянки Вєтнаму Нгуєн Чі Тхао.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача відсутні документи, які б давали їй право офіційно вибути за межі території України. Крім того, колегія суддів враховує також й те, що у відповідача близьких родичів, власного житла, постійного джерела існування та законних представників на території України немає. Також факт спроби нелегального перетину кордону свідчить про намір відповідача потрапити до країн Європейського Союзу.

Стаття 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що орган внутрішніх справ чи орган охорони державного кордону можуть затримати і примусово видворити з України іноземця або особу без громадянства тільки на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням органу внутрішніх справ, органу охорони державного кордону або Служби безпеки України, якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду або є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виїзду.

Як встановлено в ході розгляду справи апеляційним судом, обґрунтованими є підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду за межі території України, оскільки у відповідача відсутні будь - які документи, необхідні для добровільного виїзду за межі території України, відповідач незаконно прибула на територію України, а також здійснила спробу незаконного перетину державного кордону України.

Відповідно до ч. 8 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

У матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявами про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, відсутні докази, які би свідчили, що відповідач залишила країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань в розумінні ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем не отримано на день розгляду справи статусу біженця, у неї відсутні документи, родичі, які могли б надати їй допомогу, кошти на повернення, що свідчать про те, що остання ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України, тому наявні правові підстави для її примусового видворення за межі України та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для забезпечення примусового видворення.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Зважаючи на викладене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Самолюка Василя Васильовича в інтересах громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2016 року у справі №308/11571/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя Н.В. Бруновська

суддя Р.М. Шавель

повний текст ухвали виготовлений 16.01.2017