Справа № 415/299/17
Суддя: Коваленко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/299/17
Провадження №2-а/415/54/17
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог

17.01.17 р. м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Коваленко Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного нотаріусу Лисичанського міського округу ОСОБА_2, третя особа: Лисичанське комунальне підприємство "Бюро технічної інвентарізації" про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Приватного нотаріусу Лисичанського міського округу ОСОБА_2, третя особа: Лисичанське комунальне підприємство "Бюро технічної інвентарізації", в якому просить суд:

-визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.08.2016 року видане ОСОБА_1 приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу, зареєстроване в реєстрі за № 23/2016, спадкова справа № 2231, бланк НВА 149546;

-скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, на 16/50 частин житлового будинку, загальною площею 157,1кв. м, житловою площею 107,4 кв. м., реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 118;

-зобовязати відповідача безоплатно видати позивачу нове свідоцтво на право на спадщину за законом, яким посвідчити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер за ДРФО НОМЕР_1, місце її реєстрації: Луганська область, АДРЕСА_1 є спадкоємцем нерухомого майна ОСОБА_3, а саме, індивідуальної квартири загальною площею 46,20 м2, житловою площею 30,70 м2, яка знаходиться за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вул. ім. П. Сєверова (колишня назва вул. Крупської), будинок № 4 (чотири)АДРЕСА_2 (чотири). Розмір частки 1.

Згідно з ч. 2 ст. 107 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (дана позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013 року).

Як вбачається з позовної заяви позивачем вимоги заявлені до нотаріуса.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат".

Статтею 1 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріатом в Україні є система органів і посадових осіб, на яких покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені зазначеним законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

За визначенням ч.1 ст. 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує право, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" зазначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1296 - 1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Закон України "Про нотаріат" поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи:

- нотаріальні дії;

- відмова у вчиненні нотаріальних дій;

- нотаріальні акти.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Критеріями розмежування справ цивільної юрисдикції та інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Тлумачення поняття «суб'єкт владних повноважень» надано у п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС, де зазначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень, хоча він і є посадовою особою (але не державним службовцем), а нотаріальну діяльність слід характеризувати як публічно-правову, оскільки вона здійснюється від імені держави. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб'єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання.

Крім того, структура нотаріату утворена таким чином, що вони не пов'язані між собою в організаційному відношенні і при вчиненні нотаріальних дій. Що ж до владності у нотаріальних правовідносинах, то вона виявляється лише в офіційній силі нотаріальних актів. Правовідносини, що виникають між нотаріусами та іншими суб'єктами нотаріальної діяльності, є суто процесуальними за своєю сутністю і не можуть характеризуватися як владні відносини у розумінні КАС.

Слід зазначити, що незалежно від того, є нотаріус приватним чи працює у державній нотаріальній конторі (Закон України "Про нотаріат" фактично прирівнює за правовим статусом державних і приватних нотаріусів), він не може вважатися суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 17 КАС можна дійти висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні. А отже, виходячи з положень ст. 15 ЦПК, такі справи повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Приписами ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи норми ст. 50 Закону України "Про нотаріат" та положень Цивільного процесуального кодексу, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право.

Аналогічна позиція визначена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні".

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.2016 року видане ОСОБА_1 приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу, зареєстроване в реєстрі за № 23/2016, спадкова справа № 2231, бланк НВА 149546 та зобовязання безоплатно видати позивачу нове свідоцтво на право на спадщину за законом, яким посвідчити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер за ДРФО НОМЕР_1, місце її реєстрації: Луганська область, АДРЕСА_1 є спадкоємцем нерухомого майна ОСОБА_3, а саме, індивідуальної квартири загальною площею 46,20 м2, житловою площею 30,70 м2, яка знаходиться за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вул. ім. П. Сєверова (колишня назва вул. Крупської), будинок № 4 (чотири)АДРЕСА_2 (чотири). Розмір частки 1, повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, на 16/50 частин житлового будинку, загальною площею 157,1кв. м, житловою площею 107,4 кв. м., реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 118, суд зазначає, що у зв'язку з прийняттям Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Тому, при розгляді позовів щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно, слід враховувати, що це справи адміністративної юрисдикції згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що внесений нотаріусом, повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 5 ст. 109 КАС України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог, щодо визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та зобовязання видати нове свідоцтво на право на спадщину за законом та роз'яснює позивачу, що для захисту своїх прав та законних інтересів він має право звернутись до відповідного місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст. ст. 109, 165, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріусу Лисичанського міського округу ОСОБА_2, третя особа: Лисичанське комунальне підприємство "Бюро технічної інвентарізації" про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зобовязання вчинити певні дії, в частині позовних вимог, а саме :

-визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.08.2016 року видане ОСОБА_1 приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу, зареєстроване в реєстрі за № 23/2016, спадкова справа № 2231, бланк НВА 149546;

-зобовязати відповідача безоплатно видати позивачу нове свідоцтво на право на спадщину за законом, яким посвідчити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер за ДРФО НОМЕР_1, місце її реєстрації: Луганська область, АДРЕСА_1 є спадкоємцем нерухомого майна ОСОБА_3, а саме, індивідуальної квартири загальною площею 46,20 м2, житловою площею 30,70 м2, яка знаходиться за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вул. ім. П. Сєверова (колишня назва вул. Крупської), будинок № 4 (чотири)АДРЕСА_2 (чотири). Розмір частки 1.

Роз'яснити позивачу, що розгляд справи за поданою заявою в зазначеній частині позовних вимог відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільно-процесуального судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.В. Коваленко