Справа № 190/2036/16-а
Суддя: Павловська І. А.
Дата ухвалення: 2016-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №190/2036/16-а
провадження №2-а/176/86/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 грудня 2016 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді Павловської І.А.,

за участю секретаря Ніколенко М.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жовті Води адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій, розпоряджень щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом, де просить визнати протиправними розпорядження Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 рок №159968 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Одночасно позивач просить зобовязати відповідача призначити та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 16 вересня 2016 року, відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та на підставі довідки Пятихатського районного суду Дніпропетровської області про обчислення стажу роботи для щомісячного грошового утримання від 21 листопада 2016 року, в розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він працював суддею П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області в період часу з 20 грудня 2003 року по 15 вересня 2016 року, а з 16 вересня 2016 року є суддею у відставці.

19 вересня 2016 року він звернувсь до Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Розпорядженням відповідача йому призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 82% від його суддівської винагороди, починаючи з 16 вересня 2016 року (23200,00 гривень (заробітна плата) х 82% = 19024,00 гривень), а згідно листа від 03 листопада 2016 року №6555/05/47 розмір його щомісячного довічного грошового утримання відповідачем зменшено з 01 листопада 2016 року до 18560,00 грн., тобто на 464 гривні (23200,00 гривень (заробітна плата) х 80% = 18560,00 гривень). На усний запит він отримав у відповідача копію розпорядження від №159968 від 19 жовтня 2016 року, з якого слідує, що перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання здійснено за версією 4.49-8/Ф10 від 12 жовтня 2016 року через зміну надбавки з 82% до 80%.

Однак, позивач не погоджується із вказаним рішенням відповідача та вважає його таким, що не відповідає Конституції та Законам України.

Так, позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, діючій на час правовідносин, визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до вищезазначеної норми він має 12 років 8 місяців 27 днів стажу роботи на посаді судді.

Разом з тим, згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІ, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судці та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах , безпосередньо повязаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Враховуючи наведене, позивач вказує на те, що він, крім стажу роботи на посаді судді, має також стаж, який повинен зараховуватися при вирішенні питання про відставку та право на довічне грошове утримання, а саме:

- з 22 квітня 1983 року по 15 травня 1985 року проходив строкову службу в Збройних Силах ОСОБА_3, що складає 02 роки 24 дні;

- з 01 вересня 1993 року по 01 вересня 1996 року працював на посаді слідчого слідчого відділення П'ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, що складає 03 роки 01 день ;

- з 01 вересня 1996 року по 21 лютого 1997 року навчався на денному відділенні Національної академії внутрішніх справ України, що складає 2 місяці 26 днів (5 місяців 21 день : 2);

- з 27 лютого 1997 року по 30 березня 1998 року працював начальником слідчого відділення ЛВ на станції П'ятихатки УМВС на Придніпровській залізниці, що складає 01 рік 01 місяць 04 дні;

- з 03 квітня 1998 року по 23 листопада 1999 року працював старшим слідчий прокуратури П'ятихатського району, що складає 01 рік 07 місяців 21 день.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №4-рп/2016 в справі №1-8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-УІ у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-УІІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-УІ до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-УІІІ, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-УІІІ, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судці, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У раз зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання";

Таким чином, позивач вважає, що його загальний стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання складає 22 роки 11 днів, також дає йому право на 84 % відсотки заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на викладене позивач вважає неправомірними дії та розпорядження відповідача щодо визначення йому розміру щомісячного довічного грошового утримання 80% від суддівської винагороди лише із стажу на посаді судді без врахування його стажу на посадах слідчого, помічника прокурора, строку військової служби та 1/2 строку навчання, які дають йому право на щомісячне довічне грошове утримання 84% від суддівської винагороди відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №4-рп/2016 без обмеження граничного розміру.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись при цьому на обставини зазначені в позові.

Представник Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності №61/12/46, в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав вказаних у наданому письмовому запереченні.

Так, у запереченні від 28 грудня 2016 року №7737/12/46, представник відповідача вказує на те, що позивач з 16 вересня 2016 року перебуває на обліку в Пятихатському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує щомісячне грошове утримання судді, відповідно до пункту 2 статті 141 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів».

Стаж роботи позивача, який дає йому право на призначення довічного грошового утримання, складає 21 рік 09 місяців 15 днів, із яких, його безпосередній стаж роботи на посаді судді складає 12 років 08 місяців 27 днів.

На підставі вимог ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-У1ІІ «Про забезпечення пава на справедливий суд», щомісячне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, представник відповідача, посилаючись на вищевказану норму закону, вважає, що позивач не має права на збільшення свого грошового утримання, оскільки до періоду роботи на посаді судді не враховуються інші категорії посад, що дають право на призначення такого утримання.

Також у своєму заперечені представник відповідача зазначає, що проходження військової служби враховується до стажу роботи, яка дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, при цьому не може враховуватися при розрахунку самого такого утримання, так як, після проходження військової служби за період з 09 вересня 1985 по 28 лютого 1986 працював підсобним працівником на Приборному заводі «Електрон», який взагалі не відноситься до стажу за спеціальними Законами.

За викладених обставин, представник відповідача вважає дії Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області правомірними, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_1, останній з 20 грудня 2003 року по 15 вересня 2016 року працював суддею П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області. 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 відрахований зі штату Пятихатського районного суду Дніпропетровської області, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08 вересня 2016 року №1515-VIII у звязку з поданням заяви про відставку /а.с. 7-9/.

Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді складає 12 років 8 місяців 27 днів.

При цьому, судом встановлено, що позивач, крім стажу роботи на посаді судді, має стаж, який також зараховується при вирішенні питання про відставку та право на довічне грошове утримання, а саме:

- з 22 квітня 1983 року по 15 травня 1985 року проходив строкову службу в Збройних Силах ОСОБА_3, що складає 02 роки 24 дні;

- з 01 вересня 1993 року по 01 вересня 1996 року працював на посаді слідчого слідчого відділення П'ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, що складає 03 роки 01 день ;

- з 01 вересня 1996 року по 21 лютого 1997 року навчався на денному відділенні Національної академії внутрішніх справ України, що складає 2 місяці 26 днів (5 місяців 21 день : 2);

- з 27 лютого 1997 року по 30 березня 1998 року працював начальником слідчого відділення ЛВ на станції П'ятихатки УМВС на Придніпровській залізниці, що складає 01 рік 01 місяць 04 дні;

- з 03 квітня 1998 року по 23 листопада 1999 року працював старшим слідчий прокуратури П'ятихатського району, що складає 01 рік 07 місяців 21 день.

Вказаний вище стаж підтверджується також довідкою П'ятихатського районого суду Дніпропетровської області про обчислення стажу роботи для щомісячного грошового утримання від 21 листопада 2016 року /а.с. 17/.

Із наведеного вбачається, що весь стаж роботи ОСОБА_1, що дає йому право на призначення довічного грошового утримання складає більше 22 років.

19 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Розпорядженням Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року, ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 82% від його суддівської винагороди, починаючи з 16 вересня 2016 року.

Пізніше, розпорядження Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, через зміну надбавки, з 82% до 80.

В поданому заперечені представник відповідача зазначає, що на підставі вимог ч. 3 ст. 141 України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-У1ІІ «Про забезпечення пава на справедливий суд», ОСОБА_1 не має права на збільшення грошового утримання, так як до періоду роботи на посаді судді не враховуються інші категорії посад, що дають право на призначення такого утримання.

Однак суд не може погодитися з даним твердженням представника відповідача.

Так, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах їх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За загальним правилом, установленим частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частиною 1 статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 126, частина 2 статті 127, стаття 128, стаття 130).

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується зокрема належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, правом судді на відставку. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції, діючій на час правовідносин, визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Разом з тим, згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю суддів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року №865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Виходячи з наведених вище норм чинного законодавства стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, зокрема, з урахуванням вимог вказаного вище законодавства зараховується половина строку навчання у вищому юридичному закладі, становить більше 22 років, що в свою чергу дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84 відсотків суддівської винагороди, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, що відповідає положенням пункту 25 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідно до якого у разі, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону і, що також передбачено частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (зясовується) Вищою радою юстиції (Вищою радою правосуддя) при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Поділ стажу та відокремлення з відповідного стажу роботи на посаді судді періоду навчання у вищому юридичному закладі і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним та таким, що суперечить вказаному вище законодавству, яким передбачено визначення стажу роботи на посаді судді, у тому числі умови зарахування до вказаного стажу періоду навчання за денною формою на юридичному факультеті, оскільки за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховується, зокрема, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, і відповідний стаж є єдиним та визначається як стаж роботи на посаді судді.

За викладених обставин, суд вважає неправомірними дії відповідача, щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% суддівської винагороди в результаті відокремлення з його стажу роботи на посаді судді стажу, який також зараховується при вирішенні питання про відставку та право на довічне грошове утримання, та періоду навчання на денному відділенні Національної академії внутрішніх справ України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен становити 84% суддівської винагороди судді (80 % + 4% (2 роки * 2 %)).

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 та від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016.

Оскільки дії та рішення відповідача при встановленні (призначенні) ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання призвели до порушення принципу правової визначеності як складової верховенства права, передбаченого статтею 8 Конституції України, принципу рівності, який має універсальний характер і гарантований статтею 21 Конституції України, а також до порушення незалежності суддів, гарантованої статтею 126 Конституції України, це є підставою для задоволення вимог у повному обсязі.

Одночасно, на підставі ч. 1 ст. 267 КАС України, суд вважає за необхідне зобовязати Пятихатське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області надати звіт про виконання даної постанови у місячний строк з моменту набрання нею законної сили.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 104-106 КАС України, на підставі ст.ст. 19, 22, 47, 58, 126 Конституції України, ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій, розпоряджень щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії та розпорядження Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року №159968 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобовязати Пятихатське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, починаючи з 16 вересня 2016 року, щомісячне грошове утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та на підставі довідки Пятихатського районного суду Дніпропетровської області про обчислення стажу роботи для щомісячного грошового утримання від 21 листопада 2016 року, в розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобовязати Пятихатське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області надати звіт про виконання даної постанови у місячний строк з моменту набрання нею законної сили.

Розяснити начальнику Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, що відповідно до ч. 2 ст. 267 КАС України, в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Стягнути із Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, понесені судові витрати у розмірі 551(пятсот пятдесят одна) гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А. Павловська