Справа № 822/2391/16
Суддя: Данилюк У.Т.
Дата ухвалення: 2017-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2391/16
У Х В А Л А

про закриття провадження по справі

13 січня 2017 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі :головуючого-суддіДанилюк У.Т.
при секретарі за участі: Мазій І.В. позивача, представника відповідача Козака О.П., представника третьої особи Вірстюка Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Держави України в особі Управління державної казначейської служби України у м. Хмельницькому третя особа на стороні відповідача - територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Держави України в особі Управління державної казначейської служби України у м. Хмельницькому, в якому просить стягнути з Держави Україна на його користь 1074,75 грн. недоплаченої заробітної плати та 1813,10 грн. компенсації втрати її частини внаслідок несвоєчасної виплати, а всього 2887,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 05 січня 1993 року по 30 січня 2009 року працював суддею Хмельницького міського (міськрайонного) суду.

Відповідно до положень чинної (на період січень - травень 2008 року) ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" суддям виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки і 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 і 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Однак підпунктом "б" підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені зміни до ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів", зокрема, в абзаці другому частини четвертої слова "загальної суми щомісячного заробітку" замінено словами "посадового окладу".

Слідуючи цим змінам, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області у 2008 році вказану надбавку за вислугу років нараховувало та виплачувало йому не із загальної суми щомісячного заробітку, а із посадового окладу.

В подальшому, рішенням від 22 травня 2008 року 10-рп/2008 Конституційний Суд України визнав неконституційним низку положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України", у тому числі визнані неконституційними і внесені у ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" зміни.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 січня 2015 року, з 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року (з дня набрання чинності Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до винесення Конституційним Судом України рішення №10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 22 травня 2008 року по 30 січня 2009 року - у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, залишеною без зміни ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, у задоволені його позовних вимог про перерахунок та виплати надбавки за період з 01 січня по 22 травня 2008 року, виходячи із загальної суми щомісячного заробітку, - відмовлено.

Вказує, що положеннями ст.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичній особі в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою незалежно від вини посадових і службових осіб цього органу.

Таким чином зазначає, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного у частині внесення змін до ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" йому було заподіяної матеріальної шкоди у виді недоотриманої заробітної плати за січень - травень 2008 року в розмірі 1074 грн. 75 коп., яка за цей час внаслідок інфляції обезцінилась, і розмір компенсації втрати її частини внаслідок несвоєчасної виплати становить 1813 грн. 10 коп.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з визначених у позовній заяві підстав. Зазначив, що визначення відповідачем казначейської служби було здійснено за аналогією із позицією пленуму Вищого адміністративного суду, згідно якої держава відповідає за дії державного виконавця, а саме, що відповідальність за шкоду несе державна казначейська служба на місцях. В даному випадку йому було завдано шкоду, оскільки Державна судова адміністрація, як було встановлено Верховним судом України, вірно нараховувала та сплачувала йому надбавку.

Вважає, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідачем є Держава Україна.

Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити. Відмітив, що позивач не перебував у трудових відносинах із казначейською службою. При цьому головним розпорядником коштів, виділених у вигляді асигнувань Державного бюджету України за бюджетною програмою "Виконання рішень на користь судів" є Державна судова адміністрація України.

Представник третьої особи в задоволенні позову також просив відмовити. Зазначив, що спір про виплату позивачу надбавки був предметом судового розгляду, за наслідками якого позивачу відмовлено у задоволенні його вимог. Крім того, прийняття неконституційного законодавчого акту є виною Верховної ради України, а не судової адміністрації чи казначейської служби.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі, враховуючи наступне.

Так, предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої позивачу шляхом отримання заробітної плати у меншому розмірі внаслідок прийняття Верховною Радою України норми закону, визнаної в подальшому неконституційною.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Питання юрисдикції вимог про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, визначено частиною 2 статті 21 КАС України.

Відповідно до зазначеної норми вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, вирішальним фактором у вирішенні питання підсудності є те, що позовні вимоги про відшкодування шкоди повинні розглядатись в одному позовному провадженні з вимогами про оскарження дій, рішень чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

За відсутності публічно-правового спору, вимоги про стягнення будь-якої шкоди не можуть вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Позивач в даному адміністративному позові не заявляє вимоги про визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, тобто не просить вирішити публічно - правовий спір.

При цьому такий спір вже вирішений постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року по справі №822/667/14 (котра залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року), якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про перерахунок та виплати надбавки за період з 01 січня по 22 травня 2008 року, виходячи із загальної суми щомісячного заробітку, - відмовлено.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст.1175 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Таким чином, оскільки вимога про відшкодування шкоди заявлена не в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, суд вважає, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 157 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

Позивач має право звернутись з позовом до суду в порядку цивільного судочинства за правилами підсудності, визначеними ЦПК України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Держави України в особі Управління державної казначейської служби України у м. Хмельницькому третя особа на стороні відповідача - територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 17 січня 2017 року.

Суддя/підпис/У.Т. Данилюк
"Згідно з оригіналом" Суддя У.Т. Данилюк