Справа № 320/8135/16-а
Суддя: Дараган Л. В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 17.01.2017
Справа № 320/8135/16-а
Провадження № 2-а/320/31/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря: Данчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги.

В адміністративному позові зазначено, що позивач є інвалідом війни ІІІ групи та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до цього закону позивачу щорічно до 5 травня повинна виплачуватись разова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. В 2016 році вказаний вид допомоги йому було виплачено у розмірі, значно меншому, ніж передбачено законом, в зв'язку із чим позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку та доплати невиплаченої допомоги. Однак, відповідач у здійсненні перерахунку та виплаті недоплаченої щорічної разової грошової допомоги відмовив. Позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача під час проведення у 2016 році виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня по ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та стягнути з відповідача на свою користь щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі семи мінімальних пенсій за віком за 2016 рік з урахуванням раніше сплачених сум.

В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Також, згідно наданих відповідачем письмових заперечень, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, посилаючись на те, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни передбачена ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. В 2016 році позивачу, інваліду війни ІІІ групи, було нараховано та виплачено 2310 гривень 00 копійок, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02 березня 2016 року № 141, яку прийнято з метою забезпечення виплати в цьому році вказаної разової грошової допомоги. Дії відповідача щодо виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня повністю відповідають чинному законодавству України, відповідач під час призначення пенсії позивачу діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством. Вимоги позивача відповідачем не можуть бути задоволені, оскільки вони не ґрунтуються і не відповідають вимогам чинного законодавства України. Крім того, позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду. Тому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про неможливість задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічну виплату грошової допомоги до 5 травня, в розмірах, передбачених ст. 12 - 16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до п. 26 розділу VІ «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного кодексу України, установити, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02 березня 2016 року № 141, установити, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 2975 гривень; II групи - 2600 гривень; III групи - 2310 гривень.

Як встановлено судом, згідно посвідчення серії Є № 051487, виданого 23 січня 2013 року, позивач є інвалідом війни ІІІ групи і має прав на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно листа управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 27 жовтня 2016 року № О-228/з, позивач перебуває на обліку в управлінні з 17 червня 2004 року як учасник бойових дій, а з 23 січня 2013 року - як інвалід війни ІІІ групи. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02 березня 2016 року № 141, виплата разової грошової допомоги до 5 травня здійснювалась інвалідам війни ІІІ групи в розмірі 2310 гривень.

Так, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в п. 2, п. 3 ст. 116 Конституції України.

При цьому, виходячи зі змісту положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, вбачається, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були викладені в новій редакції положення ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

В подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наведені вище положення визнані неконституційними. Отже, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги інвалідам війни має становити сім мінімальних пенсій за віком.

Разом із цим, нормами Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України був доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Це положення закону неконституційним не визнавалося.

Тобто, розмір щорічної допомоги до 5 травня визначається Бюджетним кодексом України, Законами України «Про державний бюджет України на 2016 рік», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02 березня 2016 року № 141, положеннями якої визначено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбачена Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», здійснюється інвалідам війни ІІІ групи - в розмірі 2310 гривень. Виплата вказаної допомоги здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Отже, існують два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Крім того, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються Законами України, а також нормативно-правовими актами відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на час виплати позивачу вказаної соціальної виплати Кабінет Міністрів України мав право регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, і при визначенні розміру разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни слід керуватись відповідними постановами Кабінету Міністрів України.

Тобто, вбачається, що відповідач, здійснюючи позивачеві нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня, правомірно діяв відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02 березня 2016 року № 141.

Таким чином, суд не вбачає жодних порушень законних прав та інтересів позивача з боку відповідача.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність посилань представника відповідача на правомірність дій з боку відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки відповідачем дотримані всі вимоги чинного законодавства щодо вчинення таких дій, і встановлені в судовому засіданні докази у своїй сукупності повністю це підтверджують.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, оскільки відсутні передбачені законом підстави для визнання дій відповідача протиправними та стягнення з відповідача на користь позивача щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 19 Конституції України, рішеннями Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп, від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Бюджетним кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02 березня 2016 року № 141, ст.ст. 41, 69, 71, 86, 94, 159, 161 - 163 КАС України,

У Х В А Л И В:

В адміністративному позові ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови або якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: