Справа № 553/3706/16-а
Суддя: Чистик І. О.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3706/16-а
Провадження № 2-а/553/20/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.01.2017м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Чистик І.О.,

при секретарі Павленко І.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтави про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, посилаючись на те, що вона перебуває на обліку в ОСОБА_4 об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України як отримувач пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_5, який працював в прокуратурі Полтавської області на посаді старшого прокурора прокуратури Полтавської області та мав загальний стаж роботи в прокуратурі 35 років. ОСОБА_5 помер 20.08.2011 року, після чого їй була призначена пенсія. Дана пенсія призначена їй відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% від чинної на той час заробітної плати на посаді працівника прокуратури. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року (із змінами) вона набула право на підвищення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, у зв'язку із підвищенням заробітної плати відповідним категоріям прокурорсько-слідчим працівникам. 23.08.2016 року вона звернулась до ОСОБА_4 обєднаного УПФУ із заявою про перерахунок пенсії, долучивши довідку про заробітну плату годувальника станом на 01.12.2015 року, однак 23.08.2016 року отримала письмову відповідь про відсутність підстав для проведення такого перерахунку. Вважає, що вказана відмова є неправомірною та суперечить чинному законодавству. З наведених підстав просила суд задовольнити позов, визнати протиправним рішення ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Подільський район) від 23.08.2016 року № 337 щодо відмови ОСОБА_3 у перерахунку пенсії у звязку з втратою годувальника, із-за підвищення заробітної плати відповідної посади працівників прокуратури, відповідно до довідки прокуратури Полтавської області від 28.07.2016 року за № 18-428; зобовязати відповідача провести ОСОБА_3 з 01.01.2016 року перерахунок пенсії у звязку з втратою годувальника на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 28.07.2016 року за № 18-438 відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції, чинній на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 60% від суми місячного (чинного) заробітку відповідної посади працівника прокуратури та здійснити виплати зазначених коштів, а також виплатити за минулий час різницю між сумами перерахованої та фактично отриманої пенсії.

Позивач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявилась, клопотань про відкладення розгляду від неї не надходило. З урахуванням думки учасників процесу, суд вважає можливим розглянути адміністративну справу у відсутність позивача за участю її представника.

Представник позивача в судовому засіданні подану позовну заяву підтримала з викладених в ній підстав.

Представник відповідача позов не визнала з викладених в письмових запереченнях підстав, у звязку з тим, що 15 липня 2015р. набув чинності Закон України "Про прокуратуру" згідно Розділу XII Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закону України "Про прокуратуру", крім п. 8 ч.1 ст.15, ч.4 ст. 16, абз.1 ч.2 ст.46-2, ст.47, ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 50, ч.ч.3, 4, 6, 11 ст. 50-1. ч.3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст.55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст.13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року. Отже, на час звернення позивача до Управління з заявою про перерахунок пенсії частина 13 статі 50-1 Закону України "Про прокуратуру" втратила чинність. Посилання позивача на ч.3 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», яка була чинною на момент призначення пенсії, вважав неправомірним, враховуючи судове рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі № 296/2410/16-а від 18.07.16року. Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15р. № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії або щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до переліку законів України, в тому числі, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Починаючи з 01.06.15 року, пенсії в порядку та на умовах, визначених законом не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Також на час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийнято, що ставить під сумнів правомірність виданої довідки. Крім того, ОСОБА_3 28.10.16 року звернулася до суду з позовними вимогами про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з 01.01.16 року. В той же час із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач не звернувся, жодних доказів на підтвердження поважності причин пропущення цього строку не надав. Таким чином, управління наполягає на застосуванні ст. 99 КАС України. З наведених підстав просили суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши позовну заяву, письмові заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах адміністративної справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.03.1960 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 12).

ОСОБА_5 помер 20.08.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13).

ОСОБА_3 перебуває на обліку в ОСОБА_4 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області, що є правонаступником УПФУ в Ленінському районі м. Полтави (а.с. 11).

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 17-19 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку,

якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам

прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 змін не зазнали.

Так, відповідно до частини тринадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_3 подана відповідачу ОСОБА_4 обєднаному управлінню Пенсійного Фонду України (Подільський район) з метою перерахунку пенсії довідка від 28.07.2016 року № 18-428, видана ОСОБА_3 про чинну заробітну плату ОСОБА_5 станом на 1.12.2015 року (а.с. 10).

В додатку до довідки № 18-428 від 28.07.2016 року наведений розрахунок складових «Інші виплати» розрахунку чинної заробітної плати станом на 1.12.2015 року, із зазначенням, що на всі виплати включені до довідки нараховані страхові внески (єдиний внесок), що підтверджується копією наданого розрахунку (а.с. 30).

В той же час рішенням ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України (Подільський район) від 23.08.2016 року № 337 відмовлено у перерахунку пенсії по втраті годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_3 у звязку з відсутністю у чинному пенсійному законодавстві правових норм щодо проведення перерахунку пенсій, що підтверджується копією відповідного рішення (а.с. 9).

Враховуючи, що позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, а не із заявою про призначення пенсії, відповідач повинен був керуватися ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, в редакції чинній на момент призначення пенсії, а тому відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії із посиланням на скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», є неправомірною.

Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які змін у зв'язку із прийняттям Закону № 213-VIII від 02.03.2015 не зазнали. Отже, відповідач повинен провести перерахунок пенсії позивачу на підставі поданої заяви, документів пенсійної справи, довідки прокуратури Полтавської області від 28.07.2016 року за № 18-438/вих16 відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції, чинній на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 60% від суми місячного (чинного) заробітку відповідної посади працівника прокуратури та здійснити виплати зазначених коштів, а також виплатити за минулий час різницю між сумами перерахованої та фактично отриманої пенсії.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду України, зокрема висловлені у постановах Верховного Суду України від 17.12.2013 (справа №21-445а13), від 10.12.2013 (справа №21-348а13), від 06.10.2015 (справа №127/11720/14-а), від 06.10.2015 року (справа №21-2432а15).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, вказано, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Крім цього, відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

В рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013(справа №21-348а1), від 17.12.2013 (справа №21-445а13), від 06.10.2015 (провадження №127/11720/14-а).

У рішенні Конституційного Суду України № 1-9/2015 від 13.05.2015 зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження, а саме: звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту, з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, ак акт прямої дії.

Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України - гарантується.

За таких обставин, суд вважає, що відмовляючи у перерахунку пенсії позивачу відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), відповідач грубо порушує соціальні права і свободи позивача.

Також, згідно з викладеного у рішеннях Конституційного Суду України (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії. Звернення позивача до суб'єкта владних повноважень щодо здійснення перерахунку пенсії законодавчо ґрунтується саме відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), а не Закону, який діє на час звернення та значно звужує зміст та обсяг прав і свобод позивача.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час в наданих суду письмових запереченнях не навів достатні доводи в обґрунтування правомірності своїх дій та відмови в перерахунку пенсії позивачеві.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, в тому числі представнику відповідача, під час розгляду справи було розяснено їх права та обовязки, зокрема положення щодо необхідності надання доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, сторонам були надані всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не надав доказів правомірності відмови в перерахунку ОСОБА_3 пенсії, призначеної згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи викладене, а також відсутність будь-яких законних підстав для відмови у позові, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що вимоги позову є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин суд вважає необхідним стягнути на користь позивача ОСОБА_3 сплачену суму судового збору в розмірі 551 гривня 20 коп., що підтверджується оригіналом квитанції (а.с. 1).

На підставі викладеного, ст.19, 58 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратру», ст.ст.11, 71, 72, 159-163, 171-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України (Подільський район) від 23.08.2016 року № 337 щодо відмови ОСОБА_3 у перерахунку пенсії у звязку з втратою годувальника, із-за підвищення заробітної плати відповідної посади працівників прокуратури, відповідно до довідки прокуратури Полтавської області від 28.07.2016 року за № 18-428/вих16.

Зобовязати відповідача ОСОБА_6 обєднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області провести ОСОБА_3 перерахунок пенсії з 01.01.2016 року у звязку з втратою годувальника на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 28.07.2016 року за № 18-438/вих16 відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції, чинній на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 60% від суми місячного (чинного) заробітку відповідної посади працівника прокуратури та здійснити виплати зазначених коштів, а також виплатити за минулий час різницю між сумами перерахованої та фактично отриманої пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, витрати на оплату судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 коп.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_7