Справа № 821/1776/16
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1776/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.

при секретарі - Рябчич А.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Яцемирського С.С.

представника третьої особи - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Херсонська обласна дирекція акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2015 р. № , від 10.12.2015 р. № , -

встановив:

11 листопада 2016 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, ОДПІ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє без самостійних вимог на предмет спору - Херсонська обласна дирекція акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (далі - тертя особа, Банк) з позовними вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2015 р. № , від 10.12.2015 р. № .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з ухвали Херсонського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року в справі №821/1589/16 вона дізналась про існування спірних податкових повідомлень-рішень. Підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень є висновки акту документальної невиїзної позапланової перевірки щодо своєчасності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2012 року по 31.10.2014 року №60/172/ від 17.02.2015 року, стосовно податкового повідомлення-рішення № від 04.03.2015 на суму 10823,49 грн та акту документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року №604/172/ від 25.11.2015 року стосовно податкового повідомлення-рішення № від 10.12.2015 року на суму 829,25 грн. Позивач стверджує, що кредит за кредитним договором №3 від 29.09.2008 року вона повністю погасила 26.09.2011 року згідно з графіком. Довідку про списання пені в сумі 52283,46 грн позивач отримала від Банку 30 грудня 2013 року, а довідку про стан кредиту отримала через два роки оскільки цим питання займався головний офіс Банку в м. Києві. Позивач стверджує, що в п.п. "д" п.п.164.2.17, п.164.2, ст.164 ПК України йдеться про основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, однак відповідач нарахував грошове зобов'язання на суми пені, яка не є додатковим благом. За таких обставин податкові повідомлення-рішення не відповідають ознакам правомірності та підлягають скасуванню.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких послався на необґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки актом документальної невиїзної позапланової перевірки щодо своєчасності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2012 року по 31.10.2014 року №60/172/ від 17.02.2015 року встановлено, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. отримала дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу " 126"), а саме, анулювання (прощення) боргу. Сума доходу у розмірі 52283,46 грн. відображена Банком у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та сум утриманого з них податку, а тому дохід у вигляді додаткового блага згідно з Податковим кодексом має бути включено до загального річного оподаткованого доходу та відображено в податковій декларації про майновий стан і доходи, що не було зроблено позивачем, у зв'язку з чим відповідачем було правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 04.03.2015 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 10823,49 грн. Актом документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року №604/172/ від 25.11.2015 року встановлено, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. отримала дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу "126"), а саме, анулювання (прощення) боргу. Сума доходу у розмірі 3515,01 грн. відображена Банком у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та сум утриманого з них податку, а тому дохід у вигляді додаткового блага згідно з Податковим кодексом має бути включено до загального річного оподаткованого доходу та відображено в податковій декларації про майновий стан і доходи, що не було зроблено позивачем, у зв'язку з чим відповідачем було правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 10.12.2015 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 829,25 грн. За таких обставин спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними, а вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на матеріали перевірок та письмові заперечення.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення 19 грудня 2016 року поштового відправлення №603.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 15 вересня 2014 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем було підписано договір про припинення зобов'язань за кредитним договором №010/82/0036/83462 від 09 жовтня 2008 року предметом якого є анулювання (прощення) боргу в розмірі 3515,01 грн, з яких 975,40 грн відсотки нараховані за користування кредитом, 2539,61 грн пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 5 зазначеного договору зазначено, що з підписанням цього договору позивальник вважається повідомленим, відповідно до підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 ПК України, про анулювання (прощення) боргових зобов'язань та про те, що сума анульованих (прощених) боргових зобов'язань буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позивальника, за підсумками звітного періоду, в якому боргові зобов'язання було анульовано (прощено). Також повідомлено позивача, що на неї покладено обов'язок сплатити податок на доходи фізичних осіб з суми анульованих (прощених) боргових зобов'язань та відобразити відповідну суму в податковій декларації за рік.

Позивач не здійснила декларування відповідних сум в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік, що не заперечується сторонами.

30 грудня 2013 року листом №582 Банк повідомив позивача про анулювання (прощення) заборгованості за пенею в розмірі 52283,46 грн, яка виникла на підставі кредитного договору №3 від 29.09.2008 року. В листі зазначено, що із змістом підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 ПК України позивач ознайомлений, даний лист отриманий позивачем під підпис 30 грудня 2013 року.

26 грудня 2016 року на адресу суду надійшла заява Банку відповідно до якої вищезазначений кредитний договір повністю погашено 29.09.2011 року, а документи по кредитній справі відсутні.

Позивач не здійснила декларування відповідних сум в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік, що не заперечується сторонами.

Оскільки позивач не вчинила жодних дій передбачених пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України, з метою визначення об'єкту оподаткування ОДПІ до АТ «Райффайзен Банк Аваль» було направлено запит №4963/10/21-02-17 від 14.08.2014р. та №2444-5/10/21-02-17 від 04.06.2015р. Згідно відповіді третьої особи №04-2/2212 від 01.10.2014 року (на запит №4963/10/21-02-17 від 14.08.2014р.) встановлено, що рішенням від 30 грудня 2013 року про анулювання (прощення) кредитної заборгованості ОСОБА_1 анульовано 52283,46 грн за кредитним договором 3 від 29.09.2008 року. Згідно відповіді третьої особи від 03.07.2015 року №04-1-1-1/4 (на запит №2444-5/10/21-02-17 від 04.06.2015р.) повідомлено, що в 2014 році позивачу анульовано заборгованість за кредитним договором від 09.10.2008 року в розмірі 3515,01 грн.

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України та наказу ОДПІ №41 від 28.01.2015 року посадовою особою відповідача проведено позапланову документальну невиїзну перевірку діяльності ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 року по 31.10.2014 року, за результатами якої складено акт «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 31 жовтня 2014 року» №60/172/ від 17.02.2015 року.

Згідно результатів перевірки правильності визначення суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті платником самостійно, встановлено, що на порушення пп. 179.1, п.179.7 ст. 179 ПК України та пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся в сумі 8658,79 грн, в тому числі за 2013 рік - 8658,79 грн.

На підставі висновків акту перевірки №60/172/ від 17.02.2015 року відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № від 04 березня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 10823,49 грн з них 8658,79 грн основний платіж та 2164,70 штрафні санкції.

На підставі пп.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України та наказу ОДПІ №434 від 06.11.2015 року посадовою особою відповідача проведено позапланову документальну невиїзну перевірку діяльності ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року» №604/172/ від 25.11.2015 року.

Згідно результатів перевірки правильності визначення суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті платником самостійно, встановлено, що на порушення пп. 179.1, п.179.7 ст. 179 ПК України та пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся в сумі 527,25 грн, в тому числі за 2014 рік - 527,25 грн.

На підставі висновків акту перевірки №604/172/ від 25.11.2015 року відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № від 10 грудня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 829,25 грн з них 527,25 грн основний платіж та 302 грн штрафні санкції.

При вирішенні спору по суті, суд виходить із наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1. ст.1 ПК України).

Податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом (п.3.1. ст.3 ПК України).

Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (п.15.1 ст.15 ПК України).

Позивач в розумінні податкового законодавства є платником податків з обов'язками визначеними ст.16 та правами визначеними ст.17 ПК України.

Відповідно до п. 179.7 ст. 179 ПК України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Як встановлено судом між позивачем та Банком 30.12.2013 року та 15.09.2014 року існували правовідносини пов'язані з анулюванням (прощенням) заборгованості за кредитними договорами №3 від 29.09.2008 року та №010/82/0036/83462 від 09 жовтня 2008 року на суми 52283,46 грн та 3515,01 грн відповідно. При цьому зазначені суми складаються з пені та відсотків за користування кредитом, оскільки суми основного боргу за кредитними договорами вже були сплачені позивачем, що не заперечується сторонами.

Відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Позивач була належним чином повідомлена про анулювання заборгованості та про необхідність вчинити дії передбачені абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Судом встановлено, що рішення про анулювання (прощення) заборгованості за кредитними договорами приймалось третьою особою самостійно та з її ініціативи.

Стосовно строку позовної давності в спірних правовідносинах суд зазначає таке.

В кредитних договорах Банк зазначає, що до всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цих договорів застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення.

В даному випадку умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідна правова позиція стосовно перебігу позовної давності в кредитних договорах викладена в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року №6-1138ц15.

Додатками до кредитних договорів (до договору №3 від 29.09.2008 року) є графіки погашення кредитів та інших платежів, відповідно до яких погашення кредиту та процентів здійснюється рівними щомісячними платежами. Отже і позовна давність має застосовуватись до кожного з періодів окремо.

При цьому кредитний договір №3 від 29.09.2008 року виконано 29.11.2013 року (довідка про стан кредиту №56 від 03.03.2014 року) але про анулювання (прощення) відповідної заборгованості в розмірі 52283,46 грн. позивача повідомлено 30 грудня 2013 року.

Сторони не надали доказів закінчення строків позовної давності стосовно відсотків та пені за кредитними договорами отже такі суми підпадають під визначення наведене в абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До спірних правовідносин суд застосовує вимоги ч.2 ст.5 КАС України, відповідно до якої провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На момент анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором №3 від 29.09.2008 року ПК України діяв у редакції, яка не передбачала звільнення від оподаткування сум відповідної заборгованості.

На момент укладання договору від 15 вересня 2014 року про припинення зобов'язань за кредитним договором №010/82/0036/83462 від 09 жовтня 2008 року ПК України діяв у редакції, яка не передбачала звільнення від оподаткування сум відповідної заборгованості.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

У п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. При цьому відповідно до п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПКУ податкова декларація для платників податку на доходи фізичних осіб подається до 1 травня року. При цьому, позивач не включив до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік та за 2014 рік та не сплатив у строки визначені законодавством суми по податку на доходи з фізичних осіб в результаті отримання доходів у вигляді додаткового блага.

Відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15% бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Таким чином, у разі якщо кредитор (банк) з урахуванням вимог "д" п.п. 164.2.17, п.164.2, ст.164 Податкового кодексу України анулює (прощає) суму боргу платника податку за кредитним договором, слід вважати що такий кредитор надав (виплатив) платнику податку дохід у вигляді додаткового блага.

При цьому, дохід у вигляді суми анульованого боргу, наданий платнику податку, кредитор (банк) має відобразити у податковій звітності за підсумками звітного періоду, в якому було нараховано такий дохід, а платник податку зобов'язаний подати річну Податкову декларацію до контролюючого органу за місцем податкової адреси, відобразити у ній такий дохід і самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити зазначену суму податкового зобов'язання.

Відповідач ухилилась від свого обов'язку стосовно подання податкових декларацій та зазначення в них відповідних доходів; порушення норм законодавства при проведенні перевірки податковим органом не встановлено, що не заперечується сторонами; податкове законодавство чинне на момент виникнення спірних правовідносин не передбачало звільнення від оподаткування сум відповідної заборгованості; підстави для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відсутні.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2015 р. № , від 10.12.2015 р. № не підтверджуються матеріалами справи, спростовані відповідачем, а відтак не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Херсонська обласна дирекція акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2015 р. № , від 10.12.2015 р. № - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 16 січня 2017 року.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 8.3.2.