Справа № 168/801/16-а
Суддя: Хаврона О. Й.
Дата ухвалення: 2017-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/168/9/17
Справа № 168/801/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2017 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Хаврони О.Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Стара Вижівка Волинської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність управління соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації щодо відмови у проведенні перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, що встановлений ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2016 рік, та зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому щорічну разову грошової допомогу, як інваліду війни 2 групи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплаченої суми.

Свої вимоги мотивує тим, що він є інвалідом війни 2 групи, має право на пільги встановлені законодавством України. У 2016 році було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 2600 грн. Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 05 травня у розмірах передбачених ст.ст.12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку, або через установи банків; пенсіонерам за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами за місцем їх проживання чи одержання утримання. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998р. №367-ХІV встановлено, що інвалідам війни 2 групи виплата разової грошової допомоги до 5 травня здійснюється у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Законами України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» №489-V та від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI була спроба змінити формулювання відповідних положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині, що стосується розміру цієї одноразової допомоги, встановленої Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-ХІV від 25 грудня 1998 року. Однак рішенням в справах №6-рп/2007 від 09.07.2007 року та за №10-рп/2008 від 22.05.2008 року Конституційний Суд України зазначені зміни такими, що не відповідають Конституції України.

На звернення позивача до Управління соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації стосовно проведення перерахунку та виплати йому в 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, що передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідач повідомив, що в 2016 році йому управлінням соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації не виплачувалась щорічна разова грошова допомога. Вказане рішення мотивоване тим, що виплата разової грошової допомоги проводиться управління соціального захисту населення щорічно до 5 травня через поштові відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Виникла необхідність звернутись в суд з даним адміністративними позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених підстав та просить його задоволити, пояснив, що до листопада 2015 року перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків департаменту соціальної політики Луцької міської ради та користувався пільгами, передбаченими чинним законодавством як інвалід 2 групи, а з листопада 2015 року перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації, а тому вважає, що саме Управління соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації повинна сплати вказану допомогу.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, просить розглядати справу за його відсутності та подав заперечення проти позову, в якому просить в позові відмовити з таких підстав.

В 2016 році ОСОБА_1 разова грошова допомога до 5 травня через управління соціального захисту населення не виплачувалась. Виплата разової грошової допомоги проводиться управління соціального захисту населення щорічно до 5 травня через поштові відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. ОСОБА_1 в списках пенсійного фонду на виплату допомоги до 5 травня відсутній. Управління соціального захисту населення при здійсненні нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році позивачу діяло в рамках законодавства та будь-яких неправомірних дій не вчиняло. За таких підстав просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни 2 групи - 2600 грн.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.5). Перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків департаменту соціальної політики Луцької міської ради та користувався пільгами, передбаченими чинним законодавством як інвалід 2 групи (а.с. 6). З 01 листопада 2015 року перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації (а.с. 20).

Позивач звернувся до Управлінням соціального захисту населення Старовижівської районної державної з письмовою заявою про перерахунок та виплату йому недоплаченої суму грошової допомоги, позивачу роз'яснено, що разова грошова допомога проводиться управлінням соціального захисту населення щорічно до 5 травня через поштові відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання (а.с. 8).

З пояснень позивача встановлено, що йому нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік в розмірі 2600 грн., не зважаючи на те, що відповідач даний факт заперечує.

Доводи позивача про те що Постанова Кабінету Міністрів України №141, Бюджетний кодекс України не можуть звужувати обсяг прав позивача, суд до уваги не бере.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Доводи позивача про те, що Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань суд не бере до уваги, оскільки право встановлювати розміри виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня надано Кабінету Міністрів України Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, яким внесено зміни до Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України.

Інші доводи позивача висновку суду не спростовують.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачеві у розмірі 2600 грн. правомірно, відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а тому позов задоволенню не підлягає.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, ч.2 ст. 19, ст. 46, ч.2 ст. 59 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

У позові ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні діївідмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Текст постанови виготовлено в повному обсязі 18.12.2016 р.

Суддя О. Й. Хаврона