Справа № 804/1508/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 р. Справа № 804/1508/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Бузякова М.Р.,
представника позивача: ОСОБА_1,
представника відповідача: ОСОБА_2,
представника третьої особи: ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Опт Рітейл»
до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне підприємство «Орім»
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Опт Рітейл» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне підприємство «Орім», в якому просило:
В обґрунтування предявленого позову, зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього сум податку на додану вартість, завищення суми відємного значення податку на додану вартість та заниження грошового зобовязання з податку на прибуток, оскільки позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за реальною господарською операцією з ПП «Орім», а також правомірно сформував свої витрати за цим правочином. Вказаний правочин недійсним в судовому порядку не визнавався та є реальним, що посвідчується відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, а акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами даного правочину. Не спростовують факту реальності господарської операції позивача з цим субєктом господарювання висновки податкової інформації, отриманої від ДПІ у Києво-Святошинському районі ОСОБА_4 управління ДФС у Київській області, оскільки з цієї інформації вбачається, що перевірці підлягали взаємовідносини ПП «Орім» з іншими субєктами господарювання, а не з позивачем. При цьому, позивач не повинен відповідати за будь-які порушення податкового законодавства з боку своїх контрагентів, оскільки, навіть якщо контрагенти позивача та контрагенти третьої-четвертої ланки і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог. Доводи контролюючого органу про те, що акти виконаних робіт не містять детального описання змісту та обсягу господарської операції, не спростовує реальність цих господарських відносин, за наявності інших первинних документів, які у сукупності підтверджують їх реальність, зокрема, звітів, в яких детально описано надані послуги, і які надавалися позивачем до перевірки.
У судовому засіданні представник позивача підтримав предявлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у судовому засіданні надав пояснення, в яких зазначав, що між ПП «Орім» та ТОВ «Опт Рітейл» дійсно мали місце господарські взаємовідносини за договором про надання маркетингових послуг, на виконання якого ПП «Орім» провело маркетингові дослідження відносно реалізації продукції позивача ТМ «Millennium» та «Любимов» у мережі магазинів ТОВ «АТБ-маркет», про що склало відповідні звіти, де відображені зміст та обсяг господарської операції. При цьому інформація, викладена в акті перевірки позивача, відносно того, що за податковою адресою ПП «Орім» посадові особи цього субєкта господарювання відсутні, а також відносно того, що у ПП «Орім» відсутні необхідні трудові та матеріальні ресурси для здійснення господарської діяльності, не відповідає дійсності, так як за звітами 1-ДФ на ПП «Орім» станом на ІІІ квартал 2014 року працювало 15 осіб, на ІV квартал 2014 року 21 особа, а станом на І квартал 2015 року працює 20 осіб і підприємство має стан «0» - платник податків за основним місцем обліку. Основною діяльністю ПП «Орім» є дослідження конюнктури ринку, чим підприємство і займається. Податкові зобовязання за господарськими операціями з позивачем ПП «Орім» задекларувало належним чином і жодних розбіжностей у податковому обліку контролюючими органами не виявлено. Водночас, жодної перевірки та зустрічної звірки по взаємовідносин з позивачем не проведено.
Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Опт Рітейл» (далі ТОВ «Опт Рітейл») перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області (далі ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області).
За результатами проведеної перевірки складено акт №4760/04-62-222/38835542 від 17.07.2015р., яким зафіксовано встановлене під час перевірки допущення позивачем порушення приписів:
- п.п.14.1.202 п.14.1 ст.14, п.85.1 ст.185, п.198.3 , п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.7 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, через що перевіреним підприємством неправомірно занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 585188,00грн., у тому числі за вересень 2014 року у сумі 282343грн., за жовтень 2014 року у сумі 149980грн., за листопад 2014 року у сумі 152865грн. та неправомірно завищено суму від'ємного значення податку на додану вартість (рядок 24 декларації) всього у сумі 161173,00грн., у тому числі за січень 2015 року у сумі 161173грн.;
- п.п.14.1.27, п.п.14.1.228 п.14.1 ст.14, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138 п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, внаслідок чого перевіреним підприємством неправомірно занижено податок на прибуток всього у сумі 671725,00грн, у тому числі за 2014 рік у сумі 671725,00грн.
На підставі акта перевірки №4760/04-62-222/38835542 від 17.07.2015р. ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області було винесено наступні податкові повідомлення рішення:
Не погодившись з означеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся оскаржив їх в адміністративному порядку до ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області.
Так, за результатами розгляду скарги позивача ОСОБА_4 управлінням ДФС у Дніпропетровській області було прийнято рішення від 06.11.2015р. №9205/10/04-36-10-07-09, яким:
На підставі рішення ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.11.2015р. №9205/10/04-36-10-07-09 ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області було прийнято наступні податкові повідомлення рішення:
Рішенням ДФС України від 15.02.2016р. №3150/6/99-91-10-04-25 податкові повідомлення рішення ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 27.08.2015р. №, №, №, з урахуванням рішення ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.11.2015р. №9205/10/04-36-10-07-09 , прийнятого в результаті розгляду первинної скарги (податкові повідомлення-рішення від 14.12.2015. № та №), залишені без змін, а скарга позивача без задоволення.

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з означеним позовом про їх скасування до суду.

Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень, суд зважає на наступне.

Так, відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодекс України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. «г» п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України до складу інших витрат, зокрема, включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, в тому числі, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Згідно з п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх подальшого використання в господарській діяльності.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6 цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.200.1-п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б)залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судом встановлено, що між ТОВ «Опт Рітейл» (Замовник) та ПП «Орім» (Виконавець) було укладено договір про надання маркетингових послуг від 01.09.2014р. №121, відповідно до якого Виконавець зобовязується надати Замовнику послуги, а Замовник зобовязується прийняти та сплатити належним чином надані послуги відповідно до умов договору.

Відповідно до п.1.2 вказаного договору перелік і види послуг, які Виконавець надає Замовнику вказується в додатку №1 (таблиця) до даного Договору, який являється невідємною його частиною.

Згідно з п.3.1 договору вартість послуг вказується в додатках до договору, які являються невідємною його частиною. Звітним періодом по даному договору являється 1 календарний місяць.

Відповідно до п.4.1 договору по закінченню надання передбачених дійсним договором послуг Виконавець, передає замовнику акт здачі приймання наданих послуг у двох примірниках підписаних уповноваженою особою Виконавця та печаткою Виконавця. Для отримання акта здачі-приймання Замовник зобовязаний у строк з 12 до 15 числа місяця наступного за звітним періодом забезпечити явку уповноваженого представника за адресою м. Дніпропетровськ, просп. Кірова, 82-Г. Замовник протягом 3 робочих днів з моменту його вручення зобовязаний підписати обидва примірника акту здачі-приймання та один примірник повернути Виконавцю або направити Виконавцю письмову мотивовану відмову від підписання акту протягом вказаного строку. У випадках мовчазної бездіяльності послуги вважаються виконаними у повному обсязі.

На виконання умов вищенаведеного договору ПП «Орім» надано ТОВ «Опт Рітейл» маркетингові послуги, на підтвердження чого складено звіти про маркетингові дослідження та акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг).

Надані ПП «Орім» послуги позивачем оплачені частково, станом на 31.12.2014р. згідно з даними журналу-ордеру по рах.3771 «Розрахунки з іншими дебіторами» по ПП «Орім» у позивача обліковується кредиторська заборгованість у сумі 771160,00грн.

На суму вартості наданих послуг ПП «Орім» виписані податкові накладні №56 від 30.09.2014р., №380 від 31.10.2014р., №963 від 30.11.2014р., №1729 від 31.12.2014р. та №1456 від 30.12.2014р.

При цьому, в актах здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) та податкових накладних міститься перелік наданих послуг та їх вартість, а саме зазначено, що ПП «Орім» здійснено: проведення фокус-груп, проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (відкриті питання), проведення телефонного опитування респондентів, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні, визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні, оn-lain опитування споживачів на основі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань тощо.

Щодо доводів відповідача про те, що акти здачі-прийняття робіт оформлені з порушенням ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки в них не міститься необхідна інформація про зміст та обсяг господарської операції, одиниці виміру господарської операції, а саме: у разі визначення залишків не вказано їх кількість, місце проведення дослідження; у разі визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі не вказано, яка саме продукція мається на увазі та в якій торгівельній мережі (назва), суд зазначає наступне.

Дійсно, в актах здачі-прийняття робіт вказано узагальнене найменування наданих послуг, водночас в наданих і до перевірки, і до суду звітах про маркетингові дослідження викладені всі дані щодо проведених досліджень, а саме: місця їх проведення (конкретні адреси), найменування товару, його кількість (щодо продажу за певний період, щодо залишків), цілі досліджень, питання, що ставилися респондентам тощо.

При цьому зміст господарських операцій, який наведений в актах здачі-прийняття робіт (наданих послуг), співпадає і відповідає переліку послуг, що перелічені в кожному зі звітів про маркетингові дослідження та додаткових угодах до основного договору, які були наданні до перевірки.

Також слід зазначити, що наявність незначних недоліків первинних документів, як-то відсутність детального описання змісту господарської операції із зазначенням більш загального її змісту тощо, є обставинами, які самі по собі не позбавляють правового значення виданих контрагентами підприємства актів виконаних робіт та інших первинних документів, що виключає відповідальність платника податків. У разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів є порушенням порядку заповнення цих документів, допущених постачальником, а відтак такі недоліки не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на податковий кредит та на віднесення до складу витрат, що враховуються при визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, відповідного звітного періоду вартості отриманого товару (робіт, послуг).

Відповідно до цих звітів маркетингові послуги проводились в торгівельній мережі ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», в якій здійснювався продаж продукції позивача під ТМ «Millennium» та «Любимов».

З наданих письмових пояснень ПП «Орім» вбачається, що позивачу зазначеним підприємством було надано наступні послуги: проведення фокус-груп; телефонні та On-Line опитування споживачів; опитування споживачів на основі методики інтерв'ю за місцем проживання; визначення обсягів продажу продукції ТМ «ЛЮБИМОВ» та ТМ «MILLENIUM» в торговельній мережі АТБ в грошовому виразі; визначення залишків продукції ТМ «ЛЮБИМОВ» та ТМ «MILLENIUM» в торгових точках мережі АТБ; визначення відносної динаміки продажу продукції ТМ «ЛЮБИМОВ» та ТМ «M1LLEN1UM» в торговельній мережі АТБ. Щодо проведення фокус-груп, то для вивчення сприйняття споживачами якості продукції представлених ТОВ «Опт Рітейл» торгових марок, проводилися фокус-групові інтерв'ю з використанням гайдів (переліку питань), які спрямовані на обговорення та вивчення питань споживання цукерок. Для проведення фокус-груп учасники залучались на добровільній основі з числа осіб, що є відвідувачами магазинів, де реалізується продукція досліджуваних торгових марок. Зацікавлені особи інформувались про дату та час проведення фокус-груп. В ході проведення фокус-груп учасникам видавалися листи, де вони зазначали свою стать та вік і фіксували відповіді на запитання модератора. Матеріали, отримані в результаті проведення фокус-груп аналізувалися в залежності від статі та віку учасників. Оброблені дані використовувались при складені підсумкового звіту. Щодо проведення телефонних опитувань, то для цього використовувалась база, з якої методом вільного вибору (перелік випадкових номерів), обирався номер для проведення опитування. Під час проведення телефонного опитування для вивчення думки споживачів використовувався опитувальний лист, який містив перелік питань, що відповідав цілям маркетингового дослідження. У разі отримання від абонента згоди відповісти на певні запитання та у разі, якщо він є споживачем цукерок, зазначений лист заповнювався згідно наданих відповідей. Підсумковий звіт складався на підставі даних, отриманих при опрацюванні заповнених опитувальних листів. Щодо проведення опитування шляхом проведення інтерв'ю за місцем проживання респондентів, то ці дослідження проводилось шляхом опитування мешканців будинків, що розташовані біля торгових точок, в яких здійснюється реалізація продукції торгових марок «ЛЮБИМОВ» та «MILLENIUM». У разі згоди респондента відповісти на певні питання, співробітник нашого підприємства заповнював анкету з переліком питань, визначених для дослідження. Підсумковий звіт складався на підставі даних анкет. Щодо проведення он-лайн опитування, то воно проводилось шляхом розміщення опитувальних анкет (максимально 10 питань) на відповідному сайті та через соціальні мережі. Підсумкові звіти про проведене дослідження оформлювались шляхом опрацювання заповнених анкет.

При цьому в наданих письмових поясненнях ПП «Орім» зазначало, що надання робочих документів на підтвердження змісту проведених маркетингових досліджень, на підставі яких складались звіти про маркетингові дослідження, є неможливим, оскільки відповідно до наказу по ПП «Орім» від 01.09.2014р. №1-о, зберігання робочих документів, які створюються внаслідок проведення маркетингових досліджень, становить один рік з дати оформлення звіту про маркетингове дослідження та підписання акту здачі прийняття робіт (надання послуг). Крім того, є неможливим надати дані конкретних осіб, які приймали участь у вищевказаних дослідженнях, оскільки це суперечить вимогам Закону України від 01.06.2010р. №2297-VI «Про захист персональних даних».

Щодо посилань відповідача про відсутність у позивача документів щодо підтвердження права власності або права користування ТОВ «Опт Рітейл» торговими марками (товарними знаками) «Millennium» та «Любимов», по яким ПП «Орім» проводило маркетингові дослідження, суд зазначає наступне.

Так, ТОВ «Опт Рітейл» є реалізатором (дистрибютором) на території України продукції торгових марок ТМ «Millennium» та ТМ «Любимов» відповідно договору постачання продукції №0301140 від 02.01.2014р., укладеного між ТОВ «Малбі Фудс», як виробником та продавцем товарів під вищезазначеними торговими марками, та позивачем.

Відповідно до умов цього договору позивач, як покупець товару є його власником, а тому наділений правом розпоряджатися товаром на свій розсуд, що не потребує ні яких додаткових дозволів.

При цьому представник позивача суду пояснив, що ТОВ «Опт Рітейл» з метою збільшення долі ринку, підвищення лояльності споживачів до товару, позиціонування товару в мережевому рітейлі, та з інших причин, як власник товару, який він в подальшому реалізує в торгових мережах, замовив проведення маркетингових досліджень у ПП «Орім». Продукцію торгових марок ТМ «Millennium» та ТМ «Любимов» позивач поставляв на ТОВ «АТБ-маркет», а саме на розподільчі центри ТОВ «АТБ-маркет», звідки вже останній, маючи внутрішні замовлення від магазинів власної мережі, розвозив даний товар. Оскільки ТОВ «Опт Рітейл» здійснює постачання більш ніж до 700 магазинів мережі ТОВ «АТБ-маркет» посередньо, то отримати інформацію про динаміку продажу, залишків та обсягів продажу по всій мережі неможливо.

Щодо маркетингових досліджень, внаслідок яких визначались обсяги продажу, визначалися залишки продукції та визначалася відносна динаміка продажу продукції ТМ ЛЮБИМОВ» та ТМ «MILLENIUM» в торговельній мережі ТОВ «АТБ-маркет», судом встановлено, що ПП «Орім» проводило ц дослідження для позивача на підставі даних, які ПП «Орім» отримало від ТОВ «АТБ-маркет» на підставі договору від 01.09.2014р. №68259 про надання послуг.

Так, відповідно до умов вищевказаного договору ТОВ «АТБ-маркет» передавало ПП «ОРІМ» дані по мережі «АТБ» відносно товарів в торгових точках, залишки продукції в магазинах, відносно динаміки продажу продукції, середньоденних обсягів продажу.

При цьому представник третьої особи суду пояснив, що саме ПП «Орім» здійснює обробку отриманої від ТОВ «АТБ-маркет» інформації в розрізі конкретного контрагента. Станом на дату надання маркетингових послуг торгівельна мережа ТОВ «АТБ-маркет» нараховувала близько 700 магазинів, через які здійснювався продаж продуктів харчування та товарів народного споживання. Майже вся продукція, що постачається в рамках укладених ТОВ «АТБ-маркет» договорів, постачається на умовах постачання DDU, тобто на склади (розподільчі центри) ТОВ «АТБ-маркет», звідки вже власне саме ТОВ «АТБ-маркет, маючи внутрішні замовлення від магазинів власної мережі розвозять даний товар. Таким чином, на пряму до певного магазину контрагенти ТОВ «АТБ-маркет» власну продукцію не постачають, а відтак не бачать їх безпосередній обсяг продажу та залишки, не можуть відслідкувати динаміку їх продажу. Отже, отримати інформацію щодо визначення залишків продукції в торгових точках мережі ТОВ «АТБ-маркет», визначення відносної динаміки продажу в торгівельній мережі ТОВ «АТБ-маркет», визначення обсягів продажу продукції в торгових точках цієї мережі в грошовому виразі напряму від ТОВ «АТБ-маркет» постачальники не можуть.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав надані представником третьої особи пояснення та зазначив, що саме через вищенаведені обставини у ТОВ «Опт Рітейл» і виникла необхідність залучення ПП «Орім» для зясування динаміки, обсягів продажу своєї продукції та її залишків в мережі магазинів ТОВ «АТБ-маркет».

Доводи відповідача про те, що ПП «Орім» не знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 82-Г, вказаною в договорі, укладеному з позивачем, у якості адреси, за якою позивач, як замовник, має забезпечувати явку свого уповноваженого представника для отримання акті здачі-прийняття послуг, спростовуються договором оренди нежитлового приміщення №774 від 01.10.2014р., відповідно до якого ПП «Орім» прийняло у строкове платне користування на умовах оренди вказане у цьому договорі нежитлове приміщення, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 82-Г (копія договору міститься в матеріалах справи).

Таким чином, факт реальних господарських операцій ТОВ «Опт Рітейл» з ПП «Орім» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у звязку із здійсненням оплати за отримані послуги.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсним чи неукладеним правочину позивача з ПП «Орім». Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності договору, фіктивної господарської діяльності контрагенту позивача, відсутності зв'язку укладеної угоди з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Зміст укладеного позивачем з ПП «Орім» договору не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цієї угоди не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагенту та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.

При цьому, як на час укладення угоди між позивачем та його означеним вище контрагентом, так і на час її виконання, останні знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також, були платниками податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.

Виписані ПП «Орім» податкові накладні на підставі укладеного з позивачем договору оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України, що відповідачем не заперечується.

Відповідні податкові зобовязання та податковий кредит по взаємовідносинам з вказаним контрагентом були задекларовані позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість та з податку на прибуток, що відповідачем не заперечується.

Щодо посилань контролюючого органу на податкову інформацію ДПІ у Києво-Святошинському районі ОСОБА_4 управляння ДФС у Київській області від 18.03.2015р. №170/10-13-22-05/39355541, відповідно до якого ПП «Орім» має стан 9 (направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням) та у вказаного підприємства відсутні трудові, матеріальні ресурси, виробничі потужності, транспортні засоби, що свідчить про неможливість здійснення зазначеним субєктом господарювання господарської діяльності, та не має в переліку виду діяльності (код КВЕД) «надання маркетингових послуг», суд зазначає наступне.

По-перше, відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) ПП «Орім» за 4 квартал 2014 року та за 1 квартал 2015 року, поданих підприємством до ДПІ у Києво-Святошинському районі ОСОБА_4 управляння ДФС у Київській області, копії яких надані самим відповідачем, на ПП «Орім» станом на ІV квартал 2014 року працювала 21 особа, а станом на І квартал 2015 року працює 20 осіб, що спростовує доводи відповідача про відсутність необхідних трудових ресурсів у контрагента позивача.

Відповідно до Довідки про відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, виданої ОСОБА_4 управлінням регіональної статистики, основною діяльністю ПП «Орім» є дослідження конюнктури ринку, отже, надані ПП «Орім» послуги на адресу позивача не суперечать основному виду діяльності ПП «Орім».

По-друге, як випливає зі змісту вказаної податкової інформації ДПІ у Києво-Святошинському районі ОСОБА_4 управляння ДФС у Київській області від 18.03.2015р. №170/10-13-22-05/39355541, вона складалася в приміщенні вищеозначеної податкової інспекції, тобто це була не перевірка ПП «Орім» та його фінансово-господарської діяльності, що, в свою чергу, унеможливлювало надання останнім зі свого боку будь-яких документів або інших доказів на спростування здійснених висновків.

При цьому до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про відсутність ПП «Орім» за місцезнаходженням не внесено.

Крім того, слід зазначити, що навіть якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ та віднесення до складу витрат відповідного звітного періоду вартості отриманих товарів (робіт, послуг) за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за отримані товари (роботи, послуги) і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.

При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обовязку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.

З огляду на означене, суд приходить до висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.08.2015р. № та №, та від 14.12.2015р. № та № НОМЕР_1.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні частини позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.08.2015р. №, яким позивачу було збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 585188,00грн. та штрафні санкції 292594,00грн., з огляду на наступне.

Як вже було зазначено, ОСОБА_4 управлінням ДФС у Дніпропетровській області було скасовано податкове повідомлення рішення від 27.08.2015р. № в частині збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 224970,00грн. (в тому числі основний платіж 149980,00грн. та штрафна (фінансова) санкція 74990,00грн.).

При цьому, згідно з п.60.3 ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Відповідно до п.60.4. ст.60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

З урахуванням означеного, ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області було прийнято нове податкове повідомлення рішення № від 14.12.2015р., яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у суму 435208,00грн. та штрафні санкції у сумі 217604,00грн., а податкове повідомлення рішення від 27.08.2015р. № є відкликаним відповідно до вищенаведених приписів ст.60 Податкового кодексу України, у звязку із чим не має підстав визнавати його протиправним та скасовувати в судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що на підставі ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 40221,06грн., понесені позивачем, підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок її бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Опт Рітейл» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне підприємство «Орім» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.08.2015р. № та №, та від 14.12.2015р. № та № НОМЕР_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ОСОБА_4 управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Опт Рітейл» () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 40221,06грн. (сорок тисяч двісті двадцять одна гривня шість копійок).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6