Справа № 523/18218/16-а
Суддя: Кисельов В. К.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/652/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Кисельов В.К., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 157 від 23.11.2016 р. «Про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.12.2015 року у розмірі 90% від заробітної плати у сумі 14545,80 грн. з урахуванням усіх складових заробітної плати в тому числі інших виплат (винагороди за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) у сумі 7686,44 грн. без обмеження граничного розміру пенсії згідно з довідкою про заробітну плату що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, виданої Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 31.08.2016 р. № 19428/П/15-53-05-26.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1, з 19.07.2004 року перебуває на обліку в Суворовському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 90% від заробітної плати. 15.11.2016 року позивач звернулась із заявою до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням посадових окладів державним службовцям з 01.12.2015 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та надала довідку про заробітну плату з 01.12.2015 року, виданої Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 31.08.2016 р. № 19428/П/15-53-05-26, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, за формою, затвердженою постановою правління ПФУ № 15-1 від 04.09.2013 року. У грудні 2016 року, позивач отримала в Суворовському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі рішення № 157 від 23.11.2016 р. «Про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»» яким відмовлено у перерахунку пенсії з більшого заробітку у зв'язку з тим, що Закон 889 не передбачає проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених згідно із Законом 3723, постановою 1013 скасовано пункт 4 постанови КМУ від 31.05.2000 р. № 865, та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2013 р. № 426 «Про затвердження Порядку та умов визначення заробітної плати для обчислення пенсії державного службовця» постанова КМУ від 31.05.2000 року № 865 втратила чинність.

09 грудня 2016 року ухвалою суду відкрито скорочене провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

10 січня 2017р. відповідач - Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі надало письмові заперечення та просило відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що вимоги викладені в позовній заяві є не обґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, що беруть участь у справі.

Суд вивчивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, з 19.07.2004 року перебуває на обліку в Суворовському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 90% від заробітної плати. 15.11.2016 року позивач звернулась із заявою до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням посадових окладів державним службовцям з 01.12.2015 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та надала довідку про заробітну плату з 01.12.2015 року, виданої Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 31.08.2016 р. № 19428/П/15-53-05-26, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, за формою, затвердженою постановою правління ПФУ № 15-1 від 04.09.2013 року. Проте, у грудні 2016 року, позивач отримала в Суворовському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі рішення № 157 від 23.11.2016 р. «Про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»» яким відмовлено у перерахунку пенсії з більшого заробітку у зв'язку з тим, що Закон 889 не передбачає проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених згідно із Законом 3723, постановою 1013 скасовано пункт 4 постанови КМУ від 31.05.2000 р. № 865, та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2013 р. № 426 «Про затвердження Порядку та умов визначення заробітної плати для обчислення пенсії державного службовця» постанова КМУ від 31.05.2000 року № 865 втратила чинність.

Позивач вважає такий висновок територіального органу Пенсійного фонду України передчасним та таким, що суперечить Конституції України, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХЇ1 в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії, пенсія, державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є. державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Тобто, пенсія призначалась виходячи з 90% від сум отриманої заробітної плати на момент призначення пенсії і без обмеження будь-яким граничним розміром, що підтверджується копією розпорядження 199377 від 05.12.2016.

А статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІ1 в редакції, яка діяла на момент призначення моєї пенсії було встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Згідно п. З постанови Кабінету Міністрів «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких законодавчих актів» від 09.12.2015 р. № 1013, яка набрала чинності з 15.12.2015 та застосовується з 1 грудня 2015 року, посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджені, зокрема, додатками постанови КМУ №268 підвищуються на 25%.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

А, відповідно до рішення КСУ від 22.05.2008 № 10-рп/2008, тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України ( 254к/96-ВР ), Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 ( у005р710-05 ) (справа про постійне користування земельними ділянками), згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними понятая змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України зазначив, що "загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена" (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини) ( у()05р710-05 V.

Отже, визнання Законом (107-17) правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Отже, норми ст. 37 Закону України «Про державну службу» діють на сьогодні і вони не змінені, не скасовані в установленому Конституцією України порядку.

Згідно з вимогами статті 37-1 Закону України від 16,12.1993 року за №3723-ХН (в редакції, що була чинна на час призначення моєї пенсії), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи, із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28,12.2014р. №76-УІІ1 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», згідно із пунктом 11 якого текст статті 37-1 Закону України «Про державну службу викладений в такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державних службовців визначаються Кабінетом Міністрів України».

Порядок перерахунку пенсій державних службовців був урегульований пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05,2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсій», а саме: у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року за № 432-1V "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку: пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку, іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Згідно пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31,05.2000 р, №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсій», передбачалось, що перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

В п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», зазначено, що відповідно до ст. ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Стаття 41 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Тому, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, позивач вважає, що матеріальні допомоги, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, включаються до складу заробітної плати державного службовця, враховуються при обчисленні розміру його пенсії, оскільки перевага має надаватись не положенням законів України „Про державну службу" та „Про оплату пращ", які щодо спірних відносин є загальними, а спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Згідно з статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014р., за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу (йдеться про Протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції.

В силу ст, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 р. № 2493-ІІІ (далі - Закон № 2493-ІІІ), Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у редакціях, чинних станом на 01.05.2007 р. та 24.04.2016 р. (далі - Закон № 3723-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (далі - Постанова № 865), постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова № 1013).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 7 статті 21 Закону № 2493-ІІІ в редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, яка була чинною станом на листопад 2009 року, передбачалось, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

У п. 4 Постанови № 865 у редакції, чинній станом на листопад 2009 року, було визначено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. N 432-ІУ «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2)іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, % виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (для службовців Національного банку України у розмірах, установлених його Правлінням) на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання "заслужений", за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; премія, крім премій, зазначених у другому реченні цього абзацу, та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Премія до державних, професійних свят та ювілейних дат, виплачена у місяці підвищення заробітної плази, враховується в розмірі 1/12 середнього розміру цієї премії (премій), визначеного за відповідною посадою (посадами), з якої призначено (перераховано) пенсію.

За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту і та пунктом 2 цієї постанови.

На підставі Постанови № 1013 зазначений пункту Постанови № 865 було виключено.

Згідно зі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, чинній станом на квітень 2016 рок/. умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством, чинним станом на грудень 2006 року, а саме статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ у відповідній редакції було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось і в редакції, зокрема станом на квітень 2016 року, воно не регламентує ані права особи на перерахунок її пенсії у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати, ані порядок і умови здійснення такого перерахунку.

Пенсія позивачу призначена 19.07.2004 р. на підставі ст. 21 Закону № 2493-ІІІ та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, а її перерахунок позивач просить здійснити за ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ, яка на момент призначення їй пенсії, тобто станом на вказану дату, дійсно передбачала можливість перерахунку пенсії державного службовця в разі підвищення розміру заробітної плати особи, працюючої на аналогічній посаді, і пунктом 4 Постанови № 865 визначались умови такого перерахунку.

Разом з тим, на момент збільшення розміру заробітної плати працюючого державного службовця за посадою, з якої позивач вийшла на пенсію, та на момент її звернення до відповідача із заявою від 15.11.2016 р. щодо перерахунку її пенсії з цих підстав, законодавство змінилось, статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ та Постанову № 865 було викладено в іншій редакції, яка не закріплює права особи на перерахунок пенсії з цих підстав, і жодним іншим нормативно-правовим актом також не визначено, ані порядку (механізму) перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати, ані умов його здійснення.

З огляду на це, суддя вважає, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії на підставі довідки від 31.08.2016 р. № 19428/п/15-53-05-26 про заробітну плату не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі поданої нею довідки, а у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суддя відзначає, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист, а також суд звертає увагу на те, що як було встановлено вище, право на пенсію позивач набула не на підставі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ, за якою вона просить здійснити її перерахунок, а на підставі зовсім іншої законодавчої норми - ст. 21 Закону № 2493-ІІІ із субсидіарним застосуванням ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, і в даному випадку зміна редакції ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ є зміною законодавства, що у свою чергу змінює соціально-економічні права певного кола осіб.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин суддею враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, суддя вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ і Постанови № 865 у редакціях, чинних на момент призначення їй пенсії, як вона просить у своєму адміністративному позові, та приймає до уваги доводи апелянта щодо зміни законодавства.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя: