Справа № 826/1618/16
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1618/16 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І. М.
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, рішення та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2016, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій та рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про визнання нікчемним Договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у євро № 007-28864-240215 від 24.02.2015, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, зобов'язання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) як вкладника, який має право на виплату відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2016 вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. Просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року було відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду на 12.01.2017 року.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

До суду надійшло клопотання від відповідача про зупинення провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи клопотання, письмові заперечення, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтування правової позиції позивача щодо визнання протиправними дій Уповноваженої особи та зобов'язання останньої вчинити певні дії, засноване переважно на положеннях Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, стверджуючи про правомірність своїх дій, відповідач посилається на приписи вказаного нормативно-правового акту.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.04.2015 року у справі №826/9693/13-а (касаційне провадження №К/800/43574/14) встановлено необхідність звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно мотивувальної частини вказаної ухвали, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що попри встановлену мету зазначеного Закону - захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України (стаття 2), його практичне застосування до неплатоспроможних банків ставить вкладників банку в нерівні умови при відшкодуванні депозитних коштів, допускає застосування різних підходів в зобов'язальних відносинах з кредиторами та позичальниками банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КАС України, у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Одним з основоположних принципів адміністративного судочинства є принцип законності, який полягає у тому, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У той же час, виникнення сумнівів у відповідності закону Конституції України фактично унеможливлює розгляд справи із дотриманням згаданого принципу адміністративного судочинства.

Приписами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», в абзаці 2 пункту 2, передбачено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Конституційний Суд України в рішенні від 29.06.2010 року №17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Положеннями ст. 61 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині. У разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення.

Ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Частинами 2, 3 ст. 70 цього Закону встановлено, що у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

Конституційний Суд України має право зажадати від органів, зазначених у цій статті, письмового підтвердження виконання рішення, додержання висновку Конституційного Суду України.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2000 року №15-рп/2000, Суд відзначив, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Із аналізу викладеного випливає, що у випадку визнання неконституційним Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в цілому або окремих його норм, такі втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Водночас, Конституційний Суд України вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання такого.

Оскільки за результатами розгляду конституційного подання щодо Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правове регулювання суспільних відносин пов'язаних із функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб в залежності від рішення Конституційного Суду України може змінитися, такі результати є істотними для прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній адміністративній справі.

Із наявної на офіційному сайті Конституційного Суду України інформації, станом на 01.12.2015 року на розгляді у Конституційному Суді України перебуває подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 13, ст. 21,22, ч. 1, 4, 5 ст.41 Конституції України.

Зважаючи на викладене, з метою забезпечення вимог щодо законності судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у даній справі до прийняття рішення Конституційним Судом України у справі за поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Керуючись ст.ст. ст.ст. 9, 156, 160, 165, 196, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В. про зупинення провадження у справі - задовольнити.

Зупинити апеляційне провадження по справі №826/1618/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, рішення та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2016 - до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі за наслідками розгляду подання Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 № 4452-VI.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 17.01.2017 року.