Справа № 804/3871/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2016 р. Справа № 804/3871/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук Борисенко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 комісії Марганецького відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення одноразової допомоги, -
22 червня 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - ГУМВС України у Дніпропетровській області, відповідач), у якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:
- стягнути з ГУМВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії: грошову допомогу у розмірі 2610 грн.
- компенсацію за ненадану медичну допомогу у розмірі 4500 грн.
- моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що сума витрачена ОСОБА_1 на хірургічну операцію, підлягає відшкодуванню, оскільки МВС порушило його право на безоплатне медичне лікування. Документи, що підтверджують проведення хірургічної операції та витрат на неї, були надані разом із рапортом про грошову допомогу. Не виплата грошової допомоги, спричинило моральні страждання. Позивач почувався пригніченим. Позивач відчував що держава не захистить його, та його близьких не наддасть будь яку допомогу, у разі нещасного випадку, з ним, що може статися під час проходження подальшої служби в МВС, яка поєднана з ризиком для здоров'я та життя. Свої моральні страждання оцінює у 10 000грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2016 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2016 було задучено до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_2 комісію Марганецького відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.
Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін в письмовому провадженні.
Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 20.02.2012 відповідно до наказу ОСОБА_1 був призначений на посаду старшого дільничного інспектора міліції Марганецького міського управління міліції ГУМВС України в Дніпропетровській області.
З 17.05.2013 року по 27.05.2013 року позивач знаходився на денному стаціонарі медичного центру «Імпульс» м.Нікополь, де йому була зроблена операція медіального меніску лівого колінного суглобу, у подальшому до 01.08.2013 року перебував на амбулаторному лікуванні за місцем проживання.
На підставі Наказу Начальника Марганецького МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області №313 від 26.04.2013 року «Про створення комісії по розслідуванню нещасного випадку, який трапився при виконанні службових обов'язків з ст. дільничним інспектором міліції СДІМ Марганецького МІ ГУМВС України в Дніпропетровській області капітаном міліції ОСОБА_1В.» проведено службове розслідування, в ході якого складений акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 05 серпня 2013 року, акт №13 про нещасний випадок за формою Н-1 від 05 серпня 2013 року, та за результатами якого зроблений висновок, відповідно до якого травму що відбулась 26.04.2013 року визнано, такою що сталася в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.
Позивач вважає, що сума витрачена ним на хірургічну операцію, підлягає відшкодуванню, оскільки МВС порушило його право на безоплатне медичне лікування. Документи, що підтверджують проведення йому хірургічної операції та витрат на неї, були надані разом із рапортом про грошову допомогу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини 6 ст. 23 ЗУ «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх .справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Відповідно до абз. 2 п.п.3 п.1 «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції», затвердженого Постановою КМУ №707 від 12 травня 2007 року (надалі Постанова №707) одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: поранення (контузії, травми або каліцтва), що сталося: у період проходження служби, - у відсотках до розміру річного грошового забезпечення, встановленого відповідно до ступеня втрати працездатності, що визначається медико-соціальною експертною комісією.
Пунктом 3 Постанови №707, розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності. До грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику міліції, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) згідно із законодавством.
Так, судом встановлено, що згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках №0000711 від 28.05.2014 року у ОСОБА_1 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 10%; причина втрати професійної працездатності: травма, пов'язана з виконанням службових обов'язків: для встановлення страхового випадку: одноразово; підстава: акт огляду МСЕК №733; дата огляду 28.05.2014р.
Відповідно до п.5 постанови №707 для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера.
Згідно з п.6 Постанови №707 Для виплати грошової допомоги обов'язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" про проведену або не проведену раніше виплату.
З аналізу наведених норм вбачається, що чинним законодавством визначено процедуру отримання грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівника міліції.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 не подавалася заява (рапорт) про виплату грошової допомогами до органів внутрішніх справ, за місцем проходження служби.
Таким чином позивачем не було дотримано процедуру отримання грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності.
Разом із цим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо компенсації за ненадану медичну допомогу у розмірі 4500 грн., суд зазначає, що позивачем не було доведено факту відмови йому в проведенні операції в закладах охорони здоровя МВС України, а отже витрати на лікування в медичному закладі ЧП «Імпульс ДЦ» не підлягають відшкодуванню.
Суд не знаходить обґрунтування для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 10 000 грн. з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 постанови Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. за № 4 моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
Згідно з абзацем 2 п. 5 постанови Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. за № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом не встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу, адже на підтвердження наявності порушення звичної душевної рівноваги позивача, наявності негативного психічного впливу, значних хвилювань, позивачем доказів надано не було (такими доказами могли бути, наприклад, відповідні медичні довідки про погіршення стану здоровя, перелік куплений ліків щодо відновлення нервової системи тощо). Крім того, суду не зрозуміло чому сума моральної шкоди складає 10 000 грн. Посилання позивача на те, що розмір моральної шкоди встановлюється до внутрішнього переконання особи не може бути обґрунтованим та належним фактом, а тому позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з викладених вище підстав.
Керуючись статтями 94, 128, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 комісії Марганецького відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення одноразової допомоги - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 15.11.2016 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_4