Справа № 311/3682/16-а
Суддя: Степаненко Ю. А.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/311/9/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2017 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василівка за адміністративним позовом:

ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області, про визнання дій протиправним та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Василівському районі Запорізької області, про визнання дій протиправним та зобовязання вчинити певні дії, в якому вказує, що Указом Президента України № 551/2000 від 30 березня 2000 року його призначено на посаду судді Василівського районного суду Запорізької області у межах п'ятирічного строку.

Постановою Верховної ради України № 2534-IV від 07 квітня 2005 року його обрано на вказану посаду безстроково.

Указом Президента України № 237/2009 від 13 квітня 2009 року його переведено на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області.

11 липня 2016 року, до Вищої ради юстиції та до Верховної ради України ним подано заяву про відставку.

04 серпня 2016 року, за результатами розгляду його заяви про відставку з доданими до неї матеріалами, Вищою радою юстиції прийнято рішення № 1819/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Михайлівського районного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Рішення Вищої ради юстиції обґрунтовується тим, що відповідно до частини першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Вища рада юстиції дійшла висновку, що суддя Мовчан О.Г. набув достатній для відставки стаж роботи протягом дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, виходячи з того, що з наявних матеріалів слідує, що ОСОБА_2 на час розгляду заяви Вищою радою юстиції та відповідно до вищенаведеної норми закону має 16 років стажу роботи на посаді судді, крім того, згідно зазначеного рішення підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді, час роботи на посаді прокурора і слідчого, а також половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №15-15-VIII «Про звільнення судців», його звільнено з посади судді, а наказом від 14 вересня 2016 року відраховано зі штату суду у зв'язку зі звільненням з посади судді у відставку.

19 вересня 2016 року він звернувся до Василівського УПФ з питання призначення йому

довічного грошового утримання.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_2, складеного в.о.голови Михайлівського районного суду Запорізької області та керівником апарату Михайлівського районного суду Запорізької області та наданого до УПФУ в Василівському районі Запорізької області, його стаж, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить - 24 роки 7 місяців 27 днів.

З повідомлення Василівського УПФ (без дати та номера), розпорядження №171599 від 11.10.2016 року та листа відповідача від 10 жовтня 2016 року на його заяву вбачається, що за його заявою від 19 вересня 2016 року з вказаної дати йому призначено пенсію, як вказано, виду утримання - довічного грошового, відповідно до Закону України «Про статус суддів», з врахуванням страхового стажу: 27 років 8 місяців 25 днів, в тому числі:

- 16 років 5 місяців - роботи на посаді судді,

- 2 роки 7 місяців 18 днів - роботи на посаді слідчого,

- 1 рік 22 дні - роботи на посаді прокурора,

- 2 роки 26 днів - військової служби, які разом складають - 22 роки 01 місяць 27

днів.

Відповідач вказав у повідомленні, що пенсію обчислено з посадового окладу, який на 16 вересня 2016 року становив 21750 грн. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, призначеного йому, становить 80% - з 16 вересня 2016 року по 27 грудня 2032 року - 17400 грн., та з 28 грудня 2032 року в тому ж розмірі - 17400 грн.

Крім того, до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, відповідачем не було зараховано половину часу його навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Зарахування половини строку його навчання у виші до стажу, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді - 2 років 6 міс. та його право на вихід у відставку на підставі, в тому числі, зазначеного стажу, є безспірним, закріплене Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року, якою його було звільнено з посади судді.

Дії відповідача є неправомірними оскільки відсоток, визначений відповідачем у розмірі 80%, не відповідає визнаному відповідачем стажу роботи - 22 роки 01 місяць 27 днів (стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання). Крім того, не зарахування до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини періоду його навчання на стаціонарі в юридичному вузі, також порушує його права, відповідно до яких, він за наведених обставин має право на отримання 88% щомісячного довічного грошового утримання, а не 80%, як це визначено відповідачем.

Вказані дії відповідача є незаконними та такими, що порушують його статус судді у відставці та його конституційні права з огляду на наступне.

З огляду на зазначене, вважає, що до стажу роботи на посаді судді, що дає йому право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід також врахувати половину часу його навчання за денною формою у вищому навчальному юридичному закладі, що становить - 2 роки 6 місяців, а з урахуванням врахованого відповідачем стажу - 16 років 5 місяців роботи на посаді судді, 2 роки 7 місяців 18 днів роботи на посаді слідчого, 1 рік 22 дні роботи на посаді прокурора, 2 роки 26 днів військової служби, його загальний стаж судді складає - 24 роки 07 місяців 27 днів, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88 відсотків, обчисленого з його посадового окладу, а не 80 відсотків, як помилково вважає відповідач.

З огляду на викладене, позивач вважає неправомірними дії відповідача щодо встановлення йому розміру щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80% від суддівської винагороди, в тому числі, без врахування половини строку його навчання за денною формою, в той час коли він набув право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88 % від суддівської винагороди відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 4-рп/2016.

Позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження відповідача № 171599 від 11 жовтня 2016 року про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 19 вересня 2016 року без зарахування до стажу часу навчання, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 2 роки 6 міс. та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 80% від грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді;

-зобов'язати відповідача: зарахувати до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці половину періоду його навчання в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого з 01 вересня 1991 року по 30 червня 1996 року - 2 роки 6 міс.;

-зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області на підставі положень ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (зі змінами, внесеними до частини п'ятої цієї статті законом України від 23 грудня 2010 року №2856-VI) та ч.3, 5 ст.141 цього ж Закону в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192- VIII (до внесення змін до ст.141 цього Закону, який набрав чинності 28 березня 2015 року), з врахуванням рішень Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 та від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 - призначити та виплачувати з 19 вересня 2016 року судді у відставці - ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження його граничного розміру, виходячи з довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області від 15 вересня 2016 року № 08.03/908 про розмір щомісячної суддівської винагороди судці, який працює на відповідній посаді, що складає - 21 750 грн., зі здійсненням перерахунку з врахуванням вже отриманих ним з 19 вересня 2016 року грошових сум;

-стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області за рахунок бюджетних асигнувань на його користь понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн.;

-зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача - Управління Пенсійного Фонду України у Василівському районі Запорізької області в особі ОСОБА_1 підтримав письмові заперечення, які містяться у справі, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, Указом Президента України № 551/2000 від 30 березня 2000 року позивача призначено на посаду судді Василівського районного суду Запорізької області у межах пятирічного строку.

Постановою Верховної ради України № 2534-IV від 07 квітня 2005 року позивача обрано на вказану посаду безстроково.

Указом Президента України № 237/2009 від 13 квітня 2009 року позивача переведено на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області.

11 липня 2016 року, до Вищої ради юстиції та до Верховної ради України позивачем подано заяву про відставку.

04 серпня 2016 року, за результатами розгляду заяви позивача про відставку з доданими до неї матеріалами, Вищою радою юстиції прийнято рішення № 1819/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Михайлівського районного суду Запорізької області у звязку з поданням заяви про відставку.

Рішення Вищої ради юстиції обґрунтовується тим, що відповідно до частини першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Вища рада юстиції дійшла висновку, що суддя Мовчан О.Г. набув достатній для відставки стаж роботи протягом дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, виходячи з того, що з наявних матеріалів слідує, що ОСОБА_2 на час розгляду заяви Вищою радою юстиції та відповідно до вищенаведеної норми закону має 16 років стажу роботи на посаді судді.

Крім того, згідно зазначено рішення підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді, час роботи на посаді прокурора і слідчого, а також половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №15-15-VIII «Про звільнення суддів», позивача звільнено з посади судді, а наказом від 14 вересня 2016 року відраховано зі штату суду у зв'язку зі звільненням з посади судді у відставку.

19 вересня 2016 року, позивач звернувся до Василівського УПФ з питання призначення довічного грошового утримання.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, складеного в.о.голови Михайлівського районного суду Запорізької області та керівником апарату Михайлівського районного суду Запорізької області та наданого до УПФУ в Василівському районі Запорізької області, стаж позивача ОСОБА_2, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить - 24 роки 7 місяців 27 днів.

З повідомлення, розпорядження, розрахунку стажу Василівського УПФ, які є в справі, вбачається, що за заявою позивача від 19 вересня 2016 року з вказаної дати йому призначено довічне грошове утримання, відповідно до Закону України «Про статус суддів», з врахуванням страхового стажу: 27 років 8 місяців 25 днів, в тому числі:

- 16 років 5 місяців - роботи на посаді судді,

- 2 роки 7 місяців 18 днів - роботи на посаді слідчого,

- 1 рік 22 дні - роботи на посаді прокурора,

- 2 роки 26 днів - військової служби, які разом складають - 22 роки 01 місяць 27

днів.

Відповідач вказав у повідомленні, що пенсію обчислено з посадового окладу, який на 16 вересня 2016 року становив 21750 грн. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, призначеного його становить 80% - з 16 вересня 2016 року по 27 грудня 2032 року 17400 грн., та з 28 грудня 2032 року в тому ж розмірі - 17400 грн.

Крім того, до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, відповідачем не було зараховано половину часу навчання позивача за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

На підтвердження того, що позивач навчався у вищому юридичному навчальному закладі, а саме: в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого на денній формі навчання, у період з 01 вересня 1991 року по 30 червня 1996 року, позивач надав копію трудової книжки серії БТ-ІІ № 4477472 з відповідними записами та Дипломом спеціаліста серії ЛА ВЕ№001027, виданий 29 червня 1996 року.

Згідно п. 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1V від 09 липня 2003 року у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та щомісячного довічного

грошового утримання призначається одна пенсія або щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. Як встановлено судом, позивач подав заяву до УПФ України в Василівському районі Запорізької області 19 вересня 2016 року про призначення пенсії у виді утримання - довічного грошового, відповідно до Закону України «Про статус суддів», зі штату він був відрахований 14 вересня 2016 року, тому, набув права на отримання довічного грошового утримання саме з наступного дня - 15 вересня 2016 року.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів держаної влади.

У відповідності з ч.ч.1, 2, 3 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормою прямої дії. Гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 22 Конституції України передбачає, що права, свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Відповідно до ст.ст.129, 130 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" при обчисленні стажу роботи на посаді судді для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом, слід керуватися положеннями частини шостої статті 44 Закону України "Про статус суддів".

Також згідно п. 31 Постанови Кабінету міністрів України № N 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає право судді на відставку та отримання щомісячного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності визначеного Законом, половина строку навчання за денною формою навчання у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена вимога міститься і в п.2.6. «Положення про порядок призначення та виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці» затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 25.08.2005 року № 94.

Таким чином, нормативно-правовими актами, які визначали та визначають стаж роботи, з часу призначення на посаду судді та на час звільнення є Закон України №2862-XII від 15 грудня 1992 року «Про статус суддів» та Закон України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року (в редакціях від 07 липня 2010 року та від 12 лютого 2015 року), також Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 та Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і

статус суддів" та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 р.

Частиною 4 ст.43 Закону України №2862-XII від 15.12.1992 року «Про статус суддів» визначалось, що до стажу роботи судді включається час денного навчання у вищому навчальному закладі.

Відповідно до частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Частиною першою статті 131 Закону №2453-VI встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Однак пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20 березня 2008 року №248/2008). У той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, яка набрала чинності з 01 березня 2008 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» шляхом доповнення її пункту 3 -1 новим абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби». Тобто, на час дії Указу Президента №584 до стажу роботи, що давав судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, вказана норма втратила чинність з 20 березня 2008 року на підставі Указу Президента № 248/2008.

Таким чином, з 01 березня 2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, якою пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом 2 такого змісту: «до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби». Постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність з 01 січня 2011 року.

Такої ж думки дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 01 червня 2016 року у справі №К/9991/55900/12 (щодо зарахування половини строку навчання).

Підстави для обчислення стажу позивачу з врахуванням половини строку його навчання виникли у нього коли він пропрацював 10 років на посаді судді починаючи з 2000 року, в зв'язку з чим, дія вказаної постанови Кабінету Міністрів України поширюється на обчислення стажу позивача.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що з розрахунку стажу позивача саме судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який був наданий до Вищої ради юстиції з його заявою про відставку, до вказаного стажу входить: половина періоду навчання позивача в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого з 01 вересня 1991 року по 30 червня 1996 року - 2 роки 6 місяців, служба в лавах збройних сил ПВ КДБ СРСР з 16.05.1989 по 07.06.1991 (2 роки 22 дні), служба в органах внутрішніх справ України на посаді слідчого з 29.07.1996 по 16.03.1999 (2 роки 7 місяців 17 днів), робота помічником прокурора прокуратури Василівського району з 23.03.1999 по 14.04.2000 (1 рік 22 дні), робота на посаді судді Василівського районного суду Запорізької області з 17.04.2000 по 05.05.2009 (9 років 18 днів), робота на посаді судді Михайлівського районного суду Запорізької області з 06.05.2009 по 15.09.2016 року, а всього разом - 24 роки 07 місяців 27 днів.

З врахуванням того, що позивач набув право на відставку до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», саме вказаний стаж, який він мав на час виведення його зі штату суду тривалістю 24 роки 07 місяців 27 днів, повинен був враховуватися відповідачем при призначенні позивачеві щомісячного довічного утримання судді у відставці та визначення його розміру.

Зазначена правова позиція щодо обов'язкового зарахування органами Пенсійного фонду України половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах до стажу роботи судді, що дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, щодо суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (набрав чинності з дня його опублікування 03 серпня 2010 року) відповідно до пункту 11 розділу XIII "Перехідні положення" даного Закону, узгоджується з рішеннями Вищого адміністративного суду України (ухвала від 15 травня 2014 року у справі №К/800/13240/13, ухвала від 05 листопада 2014 року у справі №К/9991/66912/12, ухвала від 19 листопада 2014 року у справі №К/9991/35156/11, ухвала від 09 січня 2014 року у справі №К/800/968/14, ухвала від 06 лютого 2014 року у справі №К/800/12466/13, ухвала від 16 січня 2014 року у справі №К/9991/32161/12).

Згідно статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з цього Закону, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, а також нормативно правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Аналогічна позиція була викладена і в пункті 2.6 Положення про порядок призначення та виплати щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 25 серпня 2005 року №94 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Державної судової адміністрації України №81 від 24 липня 2009 року), за яким до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як десять років зараховується, крім стажу трудової діяльності, зазначеної в частині 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-12, стаж роботи, передбачений Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (із змінами). Половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах зараховується у разі навчання на денному відділенні.

Так само аналогічна позиція була викладена і в пункті 5.1 Положення «Про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям», затвердженим Наказом

Державної судової адміністрації України №81 від 24 липня 2009 року (наказ втратив чинність на підставі Наказу Державної судової адміністрації України №177 від 29 грудня 2011 року), за яким до стажу роботи, що дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зараховується стаж роботи, передбачений частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-12 та абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.2, абз.2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, а також пункту 5 розділу III «;Прикінцеві положення» закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Конституційний суд України визначив наступний порядок виконання рішення: застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим аніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання»; підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку».

Викладене відповідає положенням Європейської Хартії про Закон «Про статус суддів № від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1., статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Відповідно до п. 1.2 постанови Правління Пенсійного Фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Прийняття нових нормативних актів не є підставою для скасування рішень, що були прийняті в період дії попередніх актів та відповідали їх вимогам.

Оскільки законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, часу служби в лавах збройних сил, роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ, прокуратури, вказані обставини надають позивачу право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 88%, виходячи зі стажу який складає - 24 роки 07 місяців 27 днів та є підставою для перерахунку довічного грошового утримання, шляхом його збільшення з 80% до 88 %.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Заперечення відповідача суд вважає безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, понесені позивачем витрати на оплату судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 69, 71, 86, 94, 159, 161,163, 267 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України у Василівському районі Запорізької області про визнання незаконним та скасування розпорядження, а також зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження відповідача № 171599 від 11 жовтня 2016 року про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 19 вересня 2016 року без зарахування до стажу часу навчання, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 2 роки 6 міс. та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 80% від грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України у Василівському районі Запорізької області зарахувати до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці половину періоду навчання ОСОБА_2 в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого з 01 вересня 1991 року по 29 червня 1996 року 2 роки 6 міс.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької областіна підставі положень ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (зі змінами, внесеними до частини пятої цієї статті законом України від 23 грудня 2010 року №2856-VI) та ч.3, 5 ст.141 цього ж Закону в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192- VIII (до внесення змін до ст.141 цього Закону, який набрав чинності 28 березня 2015 року), з рахуванням рішень Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 та від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 - призначити та виплачувати з 19 вересня 2016 року судді у відставці ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження його граничного розміру, виходячи з довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області від 15 вересня 2016 року № 08.03/908

про розмір щомісячної суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що складає - 21 750 грн., зі здійсненням перерахунку з врахуванням вже отриманих ОСОБА_2 з 19 вересня 2016 року грошових сум.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання ним законної сили.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3