Справа № 813/4208/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

30 листопада 2016 року 813/4208/16

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Брильовський Роман Михайлович, ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до державного виконавця Галицького ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 про визнання протиправно-неправомірними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до державного виконавця Галицького ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 про визнання протиправно-неправомірними дій та скасування постанови.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі згідно з ч. 2 ст. 107 КАС України, на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

При цьому, відповідно до п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи:

- належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства;

- немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 181 цього Кодексу передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Як зазначає позивач в позовній заяві виконавче провадження ВП №51084163 відкрите по стягненню з ОСОБА_1 боргу в розмірі 1769,03 грн на користь ЛМКП «Залізничнетеплоенерго» на підставі судового наказу, винесеного Залізничним районним судом м. Львова від 24.04.2015.

Як вбачається з судового наказу від 24.04.2015 у справі №462/2852/15-ц (категорія справи №462/2852/15-ц: Цивільні справи; Наказне провадження; Розгляд прийнятих заяв про видачу судового наказу; на іншу вимогу) Залізничним районним судом м. Львова стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» 1647,23 грн боргу за спожиту теплову енергію та 121,80 грн судового збору, що в сукупності складає 1769,03 грн в порядку цивільного судочинства.

Статтями 383, 384 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Така правова позиція суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, де у п. 2 зазначено, що суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених ч. 2 ст. 3 закону України Про виконавче провадження, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

З даного приводу Верховний Суд України в постанові від 13.01.2016 встановив, що за приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України). Отже, у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18.03.2004, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ. У разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України 1963 року, а також у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця особами, які не є учасниками виконавчого провадження така скарга підлягає розгляду відповідно до ст. 181 КАС України.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного суду України від 07.06.2016 у справі №21-3280а15.

Відповідно до ч. 2 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, але, відповідно до ч. 6 цієї ж статті, повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Роз'яснити позивачу його право на звернення з позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене суддя дійшов висновку, що позовну заяву позивача не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства і на підставі п. 1 ч. 1 ст.109 КАС України слід відмовити у відкритті провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст. 107, 109, 160, 165, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Галицького ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 про визнання протиправно-неправомірними дій та скасування постанови.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський