Справа № 815/2278/15
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2278/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_5 до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_2 від 05.07.2013 р. про реєстрацію прав власності ОСОБА_6 під №1535253 на житловий будинку площею 187 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна (розділ) № НОМЕР_3;

- зобов'язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського, міського управління юстиції ГУ юстиції в Одеській обл. внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав власності ОСОБА_6 під № 1535253 на житловий будинку площею 187 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна (розділ) № НОМЕР_3.

В обґрунтування позову зазначила, що рішення державного реєстратора ОСОБА_2 від 05.07.2013 р. про реєстрацію прав власності ОСОБА_6 під № 1535253 на житловий будинок площею 187 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна (розділ) № НОМЕР_3 ґрунтувалось на документі, який 09.04.2014 р. скасований, тому оскаржуване рішення є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства і підлягають скасуванню.

Позивач вважає, що залишенням у силі зазначеного рішення, створюються перешкоди для реалізації її права на користування житловим будинком на умовах, які існували до його прийняття.

Представник відповідача проти позову заперечував. В обґрунтування заявленої правової позиції зазначив, що відповідно до п.5 ч. 1 ст.19 до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Заявником було надано всі необхідні документи для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, підстав для відмови у державній реєстрації прав не було, у зв'язку з чим в установленому законодавством порядку державним реєстратором, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2013 р.

Отже, немає жодних правових підстав для задоволення позовних вимог оскільки державна реєстрація проведена у відповідності до чинного законодавства, за наявністю документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Представник третьої особи ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином та завчасно. Проти позову заперечував в обґрунтування заявленої правової позиції надав письмові заперечення в яких, зокрема, зазначив.

Відповідачі, прийнявши рішення про реєстрацію права власності та видавши ОСОБА_6 відповідне Свідоцтво про право власності повністю діяли в межах своїх повноважень, у визначений законом спосіб, оскільки для видачі Свідоцтва про права власності ОСОБА_6 було подано повний пакет документів, згідно з зазначеним переліком.

Разом з тим, як вбачається з позову жодних належних доказів того, що відповідачами порушені права та законні інтереси позивача, не надано, а аналіз наведених обставин дає підстави для висновку, що оскаржуване рішення державного реєстратора не впливає на її права та обов'язки.

Що стосується посилань позивача на скасування постановою Одеського апеляційного адміністративного суду у справі № 815/7310/13-а Повідомлень та Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини щодо реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність і об'єкта до експлуатації, виникли між Інспекцією ДАБК та особами, що подавали вказані документи, та породжують права та обов'язки саме для вказаних учасників публічно-правових відносин.

Третя особа (ОСОБА_6) до судового засідання не з'явилася. Про розгляд справи була повідомлена належним чином та завчасно, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням приписів ст. 128 КАС України, зважаючи на те, що у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 мешкає у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_2) (будинок побудований 1997 р.).

У жовтні 2011 р. на сусідній, суміжній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1, розпочато будівництво нового житлового будинку на вільній від забудови частині земельної ділянки.

ОСОБА_4 на підставі Договорів купівлі-продажу та купівлі-продажу земельної ділянки від 24.08.2013 року, посвідченими приватним нотаріусом ОМНО Борисовою Н.В. за реєстровими №№ 2134, 2135, є власницею житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 187 кв.м, та земельної ділянки площею 0,0261 га на якій він розташований.

Відповідності до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», первісний власник земельної ділянки ОСОБА_9 зареєстрував у Інспекції ДАБК в Одеській області Повідомлення про початок виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1, за № ОД 9 від 21.08.2012 року.

Разом з цим, 16 липня 2012 року він уклав з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 Договір купівлі - продажу земельної ділянки від 16.07.2012 року реєстр. № 1188, на підставі якого останні прийняли у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0310 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1.

Згідно Договору про визначення часток та поділ земельної ділянки від 29.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Фроловою Р.В за реєстр. №1634, з подальшими змінами та доповненнями від 14.08.2013 року реєстр. № 1874, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 домовились про те, що у користуванні ОСОБА_6 перебуває земельна ділянка площею 0,0261 га, а у користуванні ОСОБА_10 - земельна ділянка площею 0,0049 га.

Оскільки, власник земельної ділянки на якій розташований житловий будинок, що є предметом спору, змінився, ОСОБА_9 та ОСОБА_6, у відповідності до ст.36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», зареєстрували у Інспекції ДАБК в Одеській області Повідомлення про зміну даних у зареєстрованій 21.08.2012 року Декларації про початок будівельних робіт ОД 9, за вхідним номером ОД 0 від 01.11.2012 року.

Згідно Декларації про готовність об'єкту до експлуатації поданої ОСОБА_6 до Інспекції ДАБК в Одеській області, яку зареєстровано за НОМЕР_1 від 04.12.2012 року, ОСОБА_6 закінчила будівництво житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 187 кв. м.; дата початку будівництва - серпень 2012р., дата закінчення будівництва - листопад 2012р.

У встановленому законом порядку, попередні власники звернулись до Інспекції ДАБК в Одеській області з питання реєстрації Повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 21.08.2012р. №ОД 9, Повідомлення про зміну даних у зареєстрованій Декларації про початок виконання будівельних робіт від 27.11.2012р. №ОД 0, Декларації про готовність об'єкта до експлуатації за НОМЕР_2 від 04.12.2012 року.

На підставі Декларації про готовність об'єкту до експлуатації ОСОБА_6 звернулась 19.03.2013 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок.

05.07.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на підставі, поданих документів в тому числі, декларації про готовність об'єкту до експлуатації було зареєстровано право власності за гр. ОСОБА_6 на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Заявником було надано всі необхідні документи для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, підстав для відмови у державній реєстрації прав не було, у зв'язку з чим в установленому законодавством порядку державним реєстратором, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2014 р.

Крім того, судом встановлено, що в жовтні 2013 року позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 21.08.2012 р. № ОД 9, повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт від 27.11.2012 р. № ОД 0, декларації про готовність об'єкта до експлуатації за №ОД 6 від 04.12.2012 р., з підстав, що будівництво на земельній ділянці розпочато без дотримання будівельних, санітарних та протипожежних норм.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 09.04.2014 у справі № 815/7310/13-а частково задовольнив вимоги ОСОБА_1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 21.08.2012 р. № ОД 9, повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт від 27.11.2012 р. № ОД 0, та декларації про готовність об'єкта до експлуатації за № ОД 6 від 04.12.2012 р. скасував, оскільки будівництво об'єкту, який прийнято в експлуатацію, здійснено із порушенням будівельних норм і стандартів.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції підтверджений також і Ухвалою ВАСУ від 17.03.2016 року.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Спірні правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (далі - Порядок).

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону України № 834-VIII від 26.11.2015), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Повноваження державного реєстратора встановлені ч.2 ст.9 Закону, до яких, зокрема, належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про відмову в державній реєстрації.

Відповідно до п.п. 7-9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року визначено, що підставою для реєстрації прав є заява заявника, особа якого посвідчується документом.

Як вказано в п. 10 Порядку, заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита

Відповідно до п. 12 Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 26 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно абз.4 п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах.

Абзацем 6 п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як встановлено судом, заявником було надано всі необхідні документи для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зокрема Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за НОМЕР_2 від 04.12.2012 року. Підстав для відмови у державній реєстрації прав не було, у зв'язку з чим в установленому законодавством порядку державним реєстратором 05.07.2014 р. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В свою чергу 09.04.2014 року Одеський апеляційний адміністративний суд постановою у справі № 815/7310/13-а скасував декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за № ОД 6 від 04.12.2012 р.

Вказане судове рішення відповідно до положень ст. 254 КАС України набрало законної сили 09.04.2014 та згідно зі ст. 255 КАС України є обов'язковим для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, документ, на підставі якого було зареєстровано право власності за ОСОБА_6, скасований.

Тому, враховуючи факт скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації за № ОД 6 від 04.12.2012 р. на підставі якого державним реєстратором вчинено реєстраційну дію, суд вважає, що наявні підстави для скасування рішення про таку реєстрацію, оскільки остання за своєю суттю є офіційним підтвердженням виникнення, переходу чи припинення права та за відсутності факту виникнення права, відповідно, не може його офіційно підтверджувати.

Згідно положень ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч. 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Стаття 6 § 1 Конвенції гарантує виконання остаточних, обов'язкових судових рішень (рішення у справі «Узуніс проти Греції» § 21).

Виконання рішень, винесених судом, є невідємною частиною права на суд («Горнсбі проти Греції»). В іншому випадку, положення статті 6 § 1 Конвенції позбавлені ефекту корисної дії («Бурдов проти Росії» § 34 і 37). Подання заяви до вищого державного адміністративного суду заявник розраховує не лише на скасування оскаржуваного рішення, а також, і перш за все, на скасування наслідків цього рішення.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського, міського управління юстиції ГУ юстиції в Одеській області внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав власності ОСОБА_6 під № 1535253 на житловий будинку площею 187 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна (розділ) № НОМЕР_3, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, а вчиненню реєстраційної дії передують етапи перевірки поданих документів та отримання відповідей на запити від інших повноважних органів.

Діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Вказана правова позиція знаходить своє відображення, зокрема, у практики Вищого адміністративного суду України у справах № К 800/40733/14 , № К/800/21085/14.

Як вбачається зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності обов'язковою передумовою є звернення до реєстраційної служби з відповідною заявою з наданням рішення суду про скасування рішення державного реєстратора.

Відповідно до приписів ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ № 1141 від 26 жовтня 2011 р., державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення щодо внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що скасування записів щодо права власності в Державному реєстрі речових прав є виключною компетенцією органу державної реєстрації прав у встановленому законом порядку, на підставі якого відповідний запис вносився до реєстру.

Згідно приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ № 1141 від 26 жовтня 2011 р, для внесення записів до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав позивачу необхідно подати до реєстраційної служби рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених порядком.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вказана вимога не підлягає задоволенню оскільки законодавцем визначена процедура виконання рішення.

Ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення («Горнсбі проти Греції» § 41, «Кіртатос проти Греції» § 31-32).

Забезпечити виконання рішення є зобов'язанням державних органів влади («Яворівська проти Росії» § 25) від дати коли рішення стає обов'язковим і обґрунтованим («Бурдов проти Росії» § 69).

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 122, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_2 від 05.07.2013 р. про реєстрацію прав власності ОСОБА_6 під № 1535253 на житловий будинку площею 187 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна (розділ) № НОМЕР_3.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.