Справа № 419/2845/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Іванова О.М.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року справа №419/2845/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М.. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 06 грудня 2016 року у справі № 419/2845/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області про визнання дій незаконними щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області (з урахуванням уточнеь) про визнання дій управління щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу, як державному службовцю з 15 вересня 2016 року протиправними; зобов'язання відповідача надати позивачу довідку про складові заробітної плати держслужбовця (заступника начальника управління) станом на час видачі довідки за формою, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1 та зробити з 15 вересня 2016 року на підставі даних цієї довідки перерахунок пенсії позивачу згідно ст.. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу (23 березня 2006 року) (а.с. 2-6, 30).

Постановою Новоайдарського районного суду Луганської області від 06 грудня 2016 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 35-36).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 06 грудня 2016 року у справі № 419/2845/16-а про визнання дій незаконними щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено наступне.

Оскільки пенсія позивачу призначена з лютого 2006 року, судом першої інстанції неправомірно застосовано положення Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, що набув чинності з 01 травня 2016 року, оскільки цим законом на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення державних службовців у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення із набуттям чинності цього закону, тобто з 01 травня 2016 року, а відтак не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим законом.

Позивач вважає, що з прийняттям Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII не позбавляє її права на перерахунок раніше призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати державного службовця за відповідною посадою.

Крім того, апелянтом зазначено, що п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», встановлено, що відповідно до ст. 8, 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (а.с. 40-43).

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

В апеляційній скарзі позивач просила розглянути справу у її відсутність.

За приписами п.1 та п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова суду першої інстанції переглянута в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є пенсіонером за віком як державний службовець з лютого 2006 року (а.с. 19-20), перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області.

У зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовців з 01 травня 2016 року відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року та Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» № 292 від 06 квітня 2016 року, 15 вересня 2016 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області з заявою про проведення перерахунку згідно з інформацією від 14 вересня 2016 року №12410/04-10 щодо нового посадового окладу заступника начальника управління Пенсійного Фонду України України в Новоайдарському районі Луганської області який складає 3963,00 грн., ранг 500,00 грн. (а.с. 9).

26 вересня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області надало відповідь позивачу № 12965/02-10, в якій зазначено, що норми Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року втратили чинність з 01 травня 2016 року у зв'язку з введенням в дію Закону України «Про державну службу» №889-VІІ від 10 січня 2015 року, в якому в ст. 90 Закону, вказано, що пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Порядок та умови перерахунку раніше призначених пенсій державних службовців в новій редакції закону не передбачено (а.с. 7).

Не погодившись із відмовою у перерахунку пенсії, позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила, зокрема, зобов'язати надати довідку про складові заробітної плати , на підставі якої здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст..37-1 ЗУ «Про державну службу» № 3732, в редакції яка діяла на час призначення пенсії ( 23.03.2006 року).

Приймаючи спірну постанову суд першої інстанції виходив з того, що з 01 травня 2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Спірним питанням у даній справі є правомірність відмови відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу та наявність у позивача права на перерахунок пенсії державного службовця у звязку із підвищенням заробітної плати.

З приводу викладеного суд зазначає наступне.

Пенсійне забезпечення державних службовців у відповідні періоди часу врегульовано Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ), Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ (в редакції на момент виходу позивача на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ (в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Згодом стаття 37-1 Закону № 3723-ХІІ зазнала зміни (відповідно до Закону від 28.12.2014 р. N 76-VIII) та передбачала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови перерахунку пенсії державним службовцям визначала Постанова КМУ від 31 травня 2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (далі Постанова № 865), зокрема, пункт 4 цієї Постанови, який був виключений Постановою КМУ від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (далі Постанова № 1013). Постанова № 865 втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622, яка застосовується з 1 травня 2016 року та визначає Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, зокрема державним службовцям, однак Постанова № 622 не регулює правовідносини щодо перерахунку пенсії цій категорії пенсіонерів.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу призначена у розмірі 83 % від заробітної плати, що підтверджується протоколом 46 від 23.03.2006 року( а.с.18)

У зв'язку з набуттям чинності Закону № 889-VIII, положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII, яка набрала чинність з 01.05.2016 р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016 р. Законом № 889-VIII по іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) не передбачено підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи статті 90 Закону № 889-VIII та Закону № 1058-IV, з 01.05.2016 р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Як зазначалось вище, позивач із заявою про перерахунок пенсії звернулась до відповідача 15.09.2016 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 р., тобто після набрання чинності Закону № 889-VIII, отже відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

При цьому колегія суддів зазначає, що наведені вище зміни до законодавства внесені зазначеними Законами не конституційними не визнані. Розмір пенсії, яку отримувала позивач не зменшувався, а на момент звернення за перерахунком норми щодо здійснення перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати не існувало.

На час звернення позивача до органу пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій державним службовцям, Закони, які врегульовують пенсійне забезпечення цій категорії пенсіонерів не містять норми, яка закріплює право цих осіб на перерахунок пенсії у звязку з підвищенням розміру заробітної плати.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормами, що втратили чинність, а тому висновок суду першої інстанції щодо визнання правомірними дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу погоджується колегією суддів та є таким що узгоджується з нормами діючого законодавства.

Підсумовуючи викладене, судова колегія зазначає, що на теперішній час питання перерахунку призначених пенсій державним службовцям у звязку зі збільшенням розміру заробітної плати не врегульовано на законодавчому рівні, а тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Висновки апеляційного суду, викладені в цій постанові, узгоджуються з позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в ухвалі від 3 червня 2014 року у справі «Великода проти України». У цій справі заявниця отримувала свою пенсію у сумі, визначеній рішенням суду від 19 січня 2010 року, до тих пір, поки механізм нарахування її пенсії, встановлений вищезазначеним судовим рішенням на підставі закону, чинного на час подій, не було змінено шляхом внесення змін до відповідних законодавчих актів, внаслідок чого розмір її пенсії був зменшений.

Так, у цій справі Європейський Суд дійшов висновку, що зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу. Зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Також Суд зауважив про відсутність доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не зміг дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції. За висновками Європейського Суду, зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Крім того, відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням права на соціальний захист.

Окрім того,Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «КйартанАсмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

В іншій частині постанова суду першої інстанції не оскаржувалась.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 06 грудня 2016 року у справі № 419/2845/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 06 грудня 2016 року у справі № 419/2845/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області про визнання дій незаконними щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова