Справа № 331/3526/16-а
Суддя: Світлицька В. М.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/331/6/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В. М.

при секретарі Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України управління Головне управління в Запорізькій області, Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання дій суб'єктів владних повноважень - незаконними та зобов'язання неухильно дотримуватись і виконувати закони та норми законодавства, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до КМУ, УПФУ Головне управління в Запорізькій області, УПСЗН ЗМР по Олександрівському району про визнання дій суб'єктів владних повноважень - незаконними та зобов'язання неухильно дотримуватись і виконувати закони та норми законодавства. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що дії відповідачів - Кабінету Міністрів України і його підлеглих по застосуванню підзаконних і законодавчих актів по відношенню до нього, інваліда Чорнобиля і війни 2 групи, статус якого встановлено в 1992 році, як представника соціально незахищених верст населення України є перевищенням їх службових повноважень і порушенням ст. 6 Конституції України, з відвертим недотриманням верховенства права і ігноруванням прямих норм Конституції, ст. 8 з ігнорування і незастосування норм міжнародного права (Європейської Конвенції та Хартії з прав людини), ст. 9 щодо фактичного скасування конституційних прав, свобод та гарантій при прийнятті підзаконних і законодавчих актів України, ст. 22 - в порушення базової юридично-правової норми, якої неухильно додержуються всі цивілізовані суспільства, оскільки Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, згідно ст. 58 Конституції. Крім того, позивачем зазначено в позові, що до нього не можуть бути застосовані норми Закону «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ, постанови КМУ від 20.09.2005 №936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12.07.2005 №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верст населення», які зменшують і позбавляють його прав, свобод та гарантій соціального захисту, фактично знецінюючи і знижуючи їх. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд зобов'язати відповідачів при застосуванні Закону «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ неухильно дотримуватись і виконувати ст. 13,49,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 13 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 1-1,11,24,25 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та юридично-правових норм законодавства, Конституції України та Конвенції і Хартії з прав людини і остаточною постановами Європейського суду з прав людини за справою №61765/12 від 20.06.2013, №30927/12 від 18.07.2013 без обмеження строку дії і без зворотної дії в часі.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували, просили відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування свої заперечень представником Кабінету Міністрів України зазначено, що у позовній заяві ОСОБА_1 відсутні обґрунтовані вимоги до КМУ, позивачем не зазначено жодних підстав про визнання дій Кабінету Міністрів України незаконними. КМУ не займається перерахуванням, нарахування і виплатою пенсії, тому і залучення його в якості відповідача по справі є незаконними, необґрунтованими та безпідставними. КМУ є неналежним відповідачем по справі.

Представником Пенсійного фонду України Головного управління в Запорізькій області в письмових запереченнях зазначено, що позивачу призначена пенсія з 26.01.2015 відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивач має статус учасника ліквідації на Чорнобильській АЕС 1 категорії та є інвалідом ІІ групи. Що стосується вимог по призначенню йому пенсії відповідно до Закону № 796, то позивач який має статус учасника ліквідації на Чорнобильській АЕС 1 категорії, також має право на даний вид пенсії. Але діючим законодавством України не передбачено одночасне отримання декількох видів пенсії. Відповідно до ст. 7 Закону 2262 військовослужбовцям, які мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. Оскільки позивач отримує пенсії як військовослужбовець (відповідно до закону № 2262), то тільки і разі його відмови від отримання даного виду пенсії та подачі заяви на призначення йому пенсії як учаснику ліквідації на Чорнобильській АЕС 1 категорії, органами Пенсійного фонду буде призначено йому пенсію відповідного виду. Призначення та виплата пенсій відповідно до Закону № 796 здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно пункту 13 постанови КМУ «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року № 1210 (із змінами внесеними постановою КМУ від 25.03.2014 р. № 112) додаткова пенсія визначена пенсія в сумі 379,60 грн. Саме такий розмір додаткової пенсії встановлено у складі пенсійної виплати та виплачується позивачу відповідно до чинного законодавства. Питання підвищення пенсії як інваліду війни 2-ї групи на 350% мінімальної пенсії за віком регулюється Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що інвалідам війни 2 групи пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 40 процентів прожиткового мінімуму, для осіб які втратили працездатність. Виходячи з викладеного, відповідач наголошує, що позивач отримує пенсійну виплату відповідно до вимог чинного законодавства.

Представником управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району в запереченнях зазначено, що управління є бюджетною установою та вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення. Виплата щорічної грошової допомоги до 5 травня та щорічна допомога на оздоровлення позивачу здійснювалась відповідно до Закону України від 28.12.2014 №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин", п.26 якого встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,…норми і положення статей 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»…застосовуються у порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Так, на виконання цього Закону України, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, Кабінет Міністрів України прийняв постанови від 31.03.2015 р. № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», та від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», а також залишив без змін та чинними постанови від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постановою КМУ від 20.09.2005 р. № 936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В розмірах, які передбачались за бюджетними призначеннями позивачу і були виплачені щорічна допомога до 5 травня у 2015-2016 рр., щорічна допомога на оздоровлення. Щодо цих щорічних виплат є судові рішення, що підтверджують правомірні та законні дії управління. Тому, управління вважає, що по відношенню до позивача діяло в межах наданих повноважень та згідно діючих нормативно-правових актів України.

Розглянувши матеріали справи, з 'ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, а також є інвалідом війни 2 групи відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення, та користується пільгами, встановленими ст. 48, 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, він має статус учасника ліквідації на Чорнобильській АЕС 1 категорії та є інвалідом ІІ групи. У зв'язку з цим йому також призначена щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції чинній станом на 01.01.2014 року, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції чинній на момент звернення вказано, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Також згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Також відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Аналогічні норми закріплені в ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зокрема там зазначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Оскільки позивач вже отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області правомірно не виплачував йому державну пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Що стосується виплати позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то слід вказати наступне.

Позивач має право на виплату йому цієї пенсії, оскільки він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є інвалідом 2 групи.

03 серпня 2014 року набули чинності зміни до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII, згідно яких норми і положення ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. При цьому, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному Законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 13 постанови КМ України № 1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у позивачу відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснює позивачу пенсійну виплату відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави на загально - суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. За цим конституційним приписом у разі, якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата щорічних грошових допомог, пенсії потребують фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України їх обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України.

Згідно до Закону України від 28.12.2014 №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин", пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статей 12,13,14,15, 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", норми і положення статей 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що фінансування витрат щорічної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

На виконання цього Закону України, Кабінет Міністрів України прийняв постанови від 31.03.2015 р. № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», та від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Згідно цих нормативно-правових актів позивачу управлінням виплачена допомога у 2015 році у розмірі 2475,00 грн., у 2016 році - 2600,00 грн., які і передбачені цими постановами Кабінету Міністрів України, що підтверджується довідкою УПСЗН по Жовтневому району № 06-04/1313 від 29.04.2015 р. та довідкою УПСЗН по Жовтневому району № 06-04/1363 від 20.04.2016 р.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: статтю 48, якою передбачається розмір щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, викладено у такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Виплата щорічної допомоги на оздоровлення передбачена постановою КМУ від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої КМУ зазначено: «установити громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам I і II групи - 120 гривень". В цьому ж розмірі позивачу управлінням і виплачено допомогу на оздоровлення у 2015 та 2016 роках, про що свідчать довідки УПСЗН по Жовтневому району № 06-08/3314 від 06.11.2015 р. та № 06-04/1049 від 23.03.2016 р.

Закони України від 28.12.2014 №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин», «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, неконституційними не визнавались, а постанови Кабінету Міністрів України прийняв від 31.03.2015 р. № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», та від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 20.09.2005 №936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є також чинними.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частини першої, другої та третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 встановлено, що нормативно-правові акти КМУ, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок Державного бюджету Україні, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти КМУ, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Питання виплати щорічних допомог до 5 травня, щорічних допомоги на оздоровлення за 2015-2016 рр. управлінням праці та соціального захисту населення вже досліджувалися в судових справах № 331/3216/15-а (2-а/331/61/15), № 331/8270/15-а, №331/2990/16-а (2-а/331/72/2016), № 331/3266/16-а (2-а/331/75/2016). Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, згідно ст. 72 КАС України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст. 17 КАС України передбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Позивач в вимогах позову зазначає: «при застосуванні Закону про внесення змін до законодавчих актів України №76-VІІІ від 28.12.2014 зобов'язати відповідачів неухильно дотримуватись і виконувати статті Закону «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, статті Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та нормативно-правових норм законодавства, Конституції України, тобто без обмеження строку дії та без зворотної дії» , але не надає доказів щодо конкретного рішення, дії, бездіяльності відповідачів, які порушили його права та законні інтереси. Позивачем до позову додані тільки документи, що свідчать про виплати управлінням у 2015-2016 рр. щорічної грошової допомоги до 5 травня, щорічної допомоги на оздоровлення. Щодо оскарження дій управління з цих виплат також в матеріалах справи є судові рішення.

Також позивачем не додано, як доказ, який би свідчив про відповідні порушення нормативно-правових актів, на які позивач посилається в позові. Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи не вчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності. Але, позивачем не зазначено, яке саме рішення відповідача (відповідачів) підлягає скасуванню або визнанню не чинним щодо нього, або яке рішення необхідно зобов'язати прийняти щодо нього або вчинити певні дії після здійснення відповідачами дій, бездіяльності або прийняти рішення щодо нього, вчиненого не на підставі закону та повноважень відповідач (відповідачів) наданих при здійсненні виплати пенсії або щорічних грошових допомог.

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Але позивачем не надано доказів та не доведено, які дії відповідачів порушили його права.

Щодо вимог позивача про дію в часі Закону України від 28.12.2016 №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», згідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Позивач в позові зазначає, що до нього не можуть бути застосовані юридично-правові норми і вимоги Закону України від 28.12.2016 №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України». Цим Законом внесено зміни до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо того, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. До ст. 49 цього Закону, що передбачає пенсії за віком, особам віднесеним до 1-4 категорій змін не вносилося. Якщо позивач буде користуватися згідно свого статуту пільгами, що передбачаються Законами України та якщо ці виплати будуть фінансуватися з Державного бюджету України норми нормативно-правових актів Украйни, що передбачають, що такі виплати здійснюються в порядку та розмірах, передбачених КМУ, до відповідача буде мати пряме відношення Закон України від 28.12.2016 №76-VІІІ, якщо буде чинним на момент виникнення правовідносин між позивачем та відповідачами при виконанні ними свої повноважень.

Повноваження КМУ передбачаються розділом 6 Конституції України, до повноважень якого належить розробка проекту закону про Державний бюджет України і забезпечення виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подання Верховній Раді України звіту про його виконання; спрямовання і координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади; Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання ( стаття 117 Конституції України). Тому, на виконання наданих повноважень, Бюджетного кодексу України, Законів України від 28.12.2016 №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» КМУ були передбачені кошти на соціальні виплати громадянам України.

Згідно рішень Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № № 3-рп/2012 Конституційний Суд в цих рішеннях зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. У Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який розробляє проект закону про Державний бюджет України на наступний рік і подає його до Верховної Ради України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, звітує перед Верховною Радою України про його виконання (частина друга статті 96, частина перша статті 97, частина перша статті 113, пункт 6 статті 116 Основного Закону України). Ефективне здійснення Кабінетом Міністрів України цих повноважень є основою для вжиття ним заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, проведення політики у сфері соціального захисту, фінансової та податкової політики (пункти 2, 3 статті 116 Конституції України). Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 16.03.2012 № 4 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також зазначено, що судам при вирішенні судових справ, пов'язаних із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» варто враховувати рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 № № 3-рп/2012, яким дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до ст. 6 Конституції України Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд вважає, що відповідачі діяли відповідно до Конституції і відповідно до законів України, дотримуючись принципу верховенства права при виплаті позивачу державних допомог та пенсії. Відповідні правомірні дії доведені відповідачами у судових засіданнях, відображені в запереченнях та доказах, доданих до наявних заперечень в матеріалах справи. Права позивача, пільги на які він має право відповідно до його статутів відповідачами не порушені. Відповідачі здійснювали надані ним повноваження без перевищення, з дотриманням Законів України та постанов КМУ.

З урахуванням вище зазначеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки дії відповідачів по відношенню до позивача здійснені відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачами доведено правомірність своїх дій відносно позивача.

У зв'язку з відмовою суду в задоволенні позову в повному обсязі застосування вимоги позивача щодо судового контролю за виконанням судового рішення також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-12, 17, 18, 19, 70, 71, 105, 158-163, 267 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя : В.М. Світлицька