Справа № 2-а-177/11
Суддя: Кравцова А. В.
Дата ухвалення: 2011-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Болградський районний суд Одеської області
Справа № 2-а-177/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2011 суддя Болградського районного суду Одеської області Кравцова Алла Валентинівна, розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в місті Болград адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Болградської районної державної адміністрації Одеської області про визнання за ним права на перерахунок та виплату недоодержаної щорічної разової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Болградської районної державної адміністрації Одеської області з позовними вимогами, в яких просить визнати неправомірними дії відповідача у здійсненні виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2010 року не в повному розмірі; стягнути з відповідача на його користь недоотриману ним щорічно разову грошову допомогу до 5 травня 2010 року в сумі 3150грн., та звільнити його, як учасника бойових дій від сплати державного мита за подачу адміністративного позову на підставі ст.4 Декрету КМУ №7 від 21.01.1993р.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що на його думку Управління праці та соціального захисту населення Болградської районної державної адміністрації Одеської області неправомірно відмовив йому листом від 31.12.2010р. в доплаті зазначеної щорічної разової допомоги до 5 травня, мотивуючи свої дії тим, що зазначена грошова допомога виплачується виходячи не з розміру мінімальної пенсії за віком, а виходячи з фінансування, закладеного в бюджеті Держави на 2010 рік, тому керувався не ч.5ст.12 ЗУ №3552-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального статусу» від 22.10.1993р., а п.7 Заключних Положень ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік» та Постановою КМУ №299 від 07.04.2010р. «Про розмір разової грошової допомоги, що сплачується у 2010 році», які визнані неконституційними Рішенням Конституційного суду України від 30.11.2010 року №22-рп/2010. Також позивач вважає, що строк його звернення до суду пропущений ним не був.

Від представника відповідача надійшли клопотання та доповнення до нього, яким відповідач просить закрити провадження по даній адміністративній справі у звязку з тим, що позивачем необґрунтовано пропущений строк звернення до суду, який, згідно ч.5, якою Законом від 07.07.2010р. було доповнено ст.99 КАСУ, становить 1 місяць з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, зазначаючи, що позивач звернувся до суду 11.02.2011р., хоча дізнався про порушення своїх прав у квітні до 5 травня, тобто, відразу після одержання ним щорічної разової допомоги. Також від Управління праці та соціального захисту населення Болградської районної державної адміністрації Одеської області надійшло заперечення на позов, в якому відповідач просить розглянути справу за відсутністю його представника, а також просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 стосовно неповної виплати йому щорічної разової матеріальної допомоги до 05 травня 2010 року, стверджуючи, що Управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації здійснює призначення та виплату ветеранам війни щорічну разову грошову допомогу керуючись нормативно-правовими та підзаконними актами, а у 2010 році керувалося Постановою КМУ від 07.04.2010р. №299 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» та «Про жертви нацистських переслідувань», і позивачу, як учаснику бойових дій, відповідно до вказаних законів, виплачено 380грн.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ч.4 ст.122 КАС України.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

По-перше, суд не вважає строк звернення позивачем до суду пропущеним, оскільки позивач, після одержання ним поштою 12.01.2011р. відповіді Управління Праці від 31.12.2010р., що підтверджується датою на конверті, надіслав до суду позов про захист своїх прав 27.01.2011р., що підтверджується датою на його екземплярі позовної заяви.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є полковником запасу, пенсіонером МО України та має статус «Учасника бойових дій», що підтверджується посвідченням серії АА №164404 від 31.01.2000 року, та відповідно до ч.5ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального статусу» від 22.10.1993р. №3552-ХІІ з наступними змінами, має право на одержання щорічної грошової разової допомоги до 5 травня в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком.

Відповідачем була нарахована та виплачена ця разова допомога у 2010 році в розмірі 380грн.

Позивач 20.12.2010р. звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку та виплату недоодержаної щорічної разової грошової допомоги, мотивуючи своє прохання тим, що він мав право згідно вищезазначеного закону на виплату до 5 травня 2010 року 3530грн. (706грн.х5), незважаючи на те, що відповідач керувався ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік» та Постановою КМУ №299 від 07.04.2010р. «Про розмір разової грошової допомоги, що сплачується у 2010 році», які визнані неконституційними Рішенням Конституційного суду України від 30.11.2010 року №22-рп/2010.

Відповідач відмовив позивачу в перерахунку, посилаючись знову на ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік», як на основний фінансовий документ держави по розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами, яким регулюються розмір і цільове спрямування видатків держави, та Постанову КМУ №299 від 07.04.2010р. «Про розмір разової грошової допомоги, що сплачується у 2010 році».

Проте, відповідачем не враховано, що відповідно до ст.8 Конституції України закони України мають вищу юридичну силу над Постановами КМУ України та іншими підзаконними актами, які лише регулюють порядок виконання закону і не мають права змінювати сам закон в бік погіршення стану громадянина.

Відповідно до ч.5ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального статусу» від 22.10.1993р. №3552-ХІІ з наступними змінами, позивач має право на одержання щорічної грошової разової допомоги до 5 травня в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч.3ст.46 Конституції, ч.ч.2 і 3 ст.17 Закону України «Про соціальні стандарти», мінімальна пенсія не може бути нижчою, ніж прожитковий мінімум, який, звісно, встановлюється ЗУ «Про державний бюджет України» на кожний рік і змінюється декілька разів на рік.

Так, у 2010 році прожитковий мінімум складав: з 1 січня - 695 гривень, а з 1 квітня - 706 гривень.

Відповідно до ст.17 зазначеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру соціальних виплат Кабінетом Міністрів України суперечить наведеним нормам закону.

На підставі ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З врахуванням наведеної конституційної норми, розмір мінімальної пенсії за віком, з якого має обраховуватися вищевказана державна разова допомога до 5 травня, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, помноженою на пять.

Так, відповідно до ч.1 ст.28 названого Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними законодавчими актами розмір мінімальної пенсії за віком не визначається.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру державної грошової допомоги відповідно до Закону України, підлягають застосуванню п.6ст.92Конституції України, а не постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, що і вказав у своєму Рішенні №22-рп/2010 від 30.11.2010р. Конституційний Суд України, визнавши неконституційними положення ст.ст.14,24,64, п.7-13 розділу VІІ «Заключних Положень» ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік».

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить про те, що підставою для перерахунку позивачу разової державної грошової допомоги до 5-го травня 2010 року є розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та винесення Конституційним Судом України вищевказаного Рішення про визнання неконституційними Положень ЗУ «Про державний бюджет на 2010 рік», тому з 30.11.2010 року з дня винесення Рішення Конституційним Судом України відповідач повинен був задовольнити заяву позивача про до виплату йому суми щорічної разової допомоги до 05 травня 2010 року, оскільки пзивач, дізнавшись про настання свого права на перерахунок разової щорічної допомоги з 30.11.2010р., звернувся, згідно його заяви, 20.12.2010р. до відповідача з заявою про проведення перерахунку та виплату недоодержаної щорічної разової грошової допомоги, мотивуючи своє прохання тим, що він мав право згідно вищезазначеного закону на виплату до 5 травня 2010 року суми в розмірі 3530грн. (706грн.х5).

Посилання відповідача на відсутність коштів в бюджеті держави для повного забезпечення разових виплат не може братися до уваги, оскільки відсутність коштів не є підставою невиконання зобов'язань, покладених на управління законодавством.

Відсутність у державному бюджеті коштів на виплату разової щорічної допомоги є ситуацією правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена виплата, що не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання законної соціальної виплати, яка прямо передбачена законом, оскільки реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не може прийматися до уваги.

Враховуючи те, що Позивач є учасником бойових дій, йому надано державою певний правовий статус, який містить і право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання разової щорічної допомоги до 5 травня.

Наділивши учасників бойових дій зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити певний матеріальний рівень цих осіб.

Аргумент Уряду та органу державної влади щодо відсутності бюджетних асигнувань є незаконним, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, що і було підтверджено Рішеннями Конституційного Суду України як від 09.07.207р. за №1-29/2007, і від 22.05.2008р. №10-рп, так і від 30.11.2010р. за №22-рп/2010.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Таким чином суд, при задоволенні позовної заяви про стягнення на користь позивача з відповідача недовиплаченої державної соціальної допомоги за 2010 рік до 05 травня, згідно ч.5ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального статусу» від 22.10.1993р. №3552-ХІІ з наступними змінами, вважає, що право позивача відповідачем було порушене і підлягає відновленню, оскільки позивач має право на одержання щорічної грошової разової допомоги до 5 травня в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, а відповідач протиправно нарахував суму, значно меншу за 3530грн. і відмовив позивачу в перерахунку, що вбачається з відповіді Начальника Управління праці та соціального захисту населення Болградської РДА Одеської області від 31.12.2010р. за №09-9889, копію якої представив суду позивач.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і доведені у судовому засіданні, і тому слід визнати протиправною відмову управління праці та соціального захисту населення Болградської РДА Одеської області щодо здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 відповідно до ч.5ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального статусу» від 22.10.1993р. №3552-ХІІ суми щорічної разової допомоги до 05 травня у 2010 році, та визнати необхідним зобовязати відповідача зробити відповідний перерахунок і виплатити позивачу відповідну допомогу з врахуванням виплаченої суми.

У ч.2ст.11 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог в разі повного захисту прав сторони, тому, з огляду на те, що позивач щорічно звертається до суду за захистом цього ж свого права і суд визнає за ним це право, суд вважає можливим зобовязати відповідача здійснювати і в подальшому, без обмеження по строках, нарахування та виплату позивачу ОСОБА_1 щорічну разову допомогу до 05 травня, відповідно до ч.5ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального статусу» від 22.10.1993р. №3552-ХІІ, виходячи зі встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, і до внесення змін до вказаного Закону України у відповідному порядку.

Крім того, з огляду на те, що позивач є учасником бойових дій і відноситься до пільгової категорії громадян, суд вважає, що він підлягає звільненню від сплати державного мита за подання адміністративного позову на підставі ст.4 Декрету КМ України №7 від 21.01.1993р. «Про державне мито».

Керуючись ст.ст. 7-9, 11, 41, 71, 88, 94, 99, 158, 160-163,183-2 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Болградської районної державної адміністрації Одеської області про визнання за ним права на перерахунок та виплату недоодержаної щорічної разової грошової допомоги до 05.05.2010 року, задовольнити.

Визнати неправомірною дії Управління праці та соціального захисту населення Болградської районної державної адміністрації Одеської області у виплаті в неповному розмірі позивачу ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2010 року, визначеної ч.5ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального статусу» від 22.10.1993р. №3552-ХІІ, зі змінами та доповненнями.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Болградської районної державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_1 недоодержану разову грошову допомогу до 05.05.2010р. в сумі 3150грн. (три тисячі сто пятдесят грн.)

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Болградської районної державної адміністрації Одеської області здійснювати і в подальшому без обмеження по строках нарахування та виплату позивачу ОСОБА_1 щорічну разову допомогу до 05 травня, відповідно до ч.5ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального статусу» від 22.10.1993р. №3552-ХІІ, виходячи зі встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, і до внесення змін до вказаного Закону України у відповідному порядку.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня одержання копії постанови.

Суддя ОСОБА_2