Справа № 816/1840/16
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1840/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Панькіної А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Леонової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2016 року ОСОБА_4 в інтересах та за дорученням позивача ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.04.2016 № 512-1304, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб в розмірі 3 940,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник пояснював, що позивач не є орендарем земельної ділянки, так як остання належить житловому кооперативу на праві постійного користування відповідно до статті 42 Земельного кодексу України. Вказував, що дія договору оренди землі від 25.01.2013, укладеного між позивачем та Полтавською міською радою, була припинена у зв'язку із закінченням терміну, на який його було укладено. А тому на думку представників позивач не є орендарем спірної ділянки, а відтак і не може бути платником оренди землі.

В судове засідання з'явився представник ОСОБА_1, який представляв інтереси позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності передоручення від імені ОСОБА_4 В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

У письмових запереченнях відповідач пояснював, що позивача включено до переліку осіб, із якими Полтавською міської радою укладено договори комунальної власності та яка фактично користується земельною ділянкою, площею у розмірі 86 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Полтава, Полтавська область. Вказував, що Податковий кодекс не визначає як умову виникнення податкового обов'язку зі сплати орендної плати за користування землею державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Сам факт використання земельної ділянки є підставою для визначення податкового зобов'язання з орендної плати за землю. Враховуючи, що ОСОБА_3 продовжує використання земельної ділянки, то відповідно має обов'язок по сплаті належних сум.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 має у приватній власності нежитлове приміщення (продовольчий магазин з підвалом) за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності 21.09.2005 /а.с. 52-54/.

Даний магазин було переобладнано у нежитлове приміщення із придбаної позивачем квартири у багатоквартирному будинку за вищевказаною адресою.

Режим використання земельних ділянок під багатоквартирними будинками визначається ст. 42 Земельного кодексу України, згідно частини першої якої земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Цільове призначення таких земельних ділянок - виключно для обслуговування житлового будинку та прибудинкової території.

У зв'язку із переобладнанням житлової квартири у багатоквартирному будинку у нежитлове приміщення (продовольчого магазину з підвалом) змінилося цільове використання земельної ділянки, яка знаходиться під цим магазином, що почала використовуватися з комерційною метою - експлуатація та обслуговування продовольчого магазину.

Згідно наданих до заперечень відповідача копій документів, ОСОБА_3 у 2006 році замовляла та погоджувала із Полтавською міською радою документацію із землеустрою на означену земельну ділянку, схема розташування якої погоджувалася головним архітектором міста 29.02.2006 /а.с. 31/, згідно опису меж площа земельної ділянки у розмірі 85,59 кв.м. визначалася згідно такої експлікації угідь: східці - 4,7 кв.м, тамбур - 2,79 кв.м., магазин - 78,06 кв.м. (зареєстровано в Державному земельному кадастрі м. Полтави 02.06.2006) /а.с. 31 - зворот/, актом встановлювалися і погоджувалися межі землекористування з боку розробника НВТ "Інтерагроцентр" і представника ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_5 та представником Полтавської міської ради і суміжним користувачем - ЖБК "Перемога", зареєстрованого в Державному земельному кадастрі м. Полтави 02.06.2006 /а.с. 32/.

Далі судом встановлено, що на виконання вимог умов рішення позачергової двадцять восьмої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 24.12.2012 "Про надання земельних ділянок, оформлення та продовження права користування земельними ділянками" між Полтавською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_3 (Орендар) був укладений договір оренди землі по АДРЕСА_1, зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів договорів оренди землі вчинено запис 04.02.2013 за № 28-П /а.с. 28-30/. За умовами цього договору в оренду передається земельна ділянка площею 86 кв.м. згідно з планом (схемою) земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору (п. 2.1), строком дії з 24.12.2012 по 24.12.2015.

Розділом 5 цього договору визначено умови використання означеної земельної ділянки. Так, згідно п. 5.1 встановлено, що земельна ділянка передається в оренду для здійснення господарської діяльності орендарем, а її цільове призначення - для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень. При цьому, цільове призначення вказаної земельної ділянки було змінено Орендодавцем без зміни категорії земель - землі житлової та громадської забудови.

Пунктом 6.1 цього договору передбачено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту відведення. Земельна ділянка в межах, визначених кадастровим планом, на час підписання рішення позачергової двадцять восьмої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 24.12.2012 знаходилася і продовжує знаходитися у користуванні Орендаря.

Таким чином, єдиною підставою для використання вищевказаної ділянки позивачем ОСОБА_3 зі зміною цільового призначення - експлуатація та обслуговування нежитлового приміщення з комерційно метою є названий договір оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі визначено, як договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Тож у випадку розірвання вищезгаданого договору підстави для використання даної земельної ділянки із вказаним цільовим призначенням відпадуть, і у випадку, коли позивач продовжуватиме використовувати цю земельну ділянку для експлуатації обслуговування нежитлового приміщення з комерційно метою, то буде порушено встановлений законодавством режим використання земельних ділянок, призначених для обслуговування багатоквартирних житлових будинків та прибудинкової території, до складу яких повинна бути повернута і спірна земельна ділянка.

В ході судового розгляду представник позивача пояснював, що спірна земельна ділянка не може вважатися переданою в оренду, а позивач належним землекористувачем, оскільки останньою не розроблявся проект відведення означеної земельної ділянки, дана земельна ділянка не формувалася окремо, а договір оренди не зареєстрований у встановленому законодавством порядку, що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 02.12.2016 № 29-1604-99-5-1171/2-16 на запит адвоката ОСОБА_1, згідно якої у державному фонді документації із землеустрою станом на 01.01.2013 дані стосовно присвоєння кадастрового номера та правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянко за адресою м. Полтава, АДРЕСА_1 відсутні /а.с. 65/.

Одночасно, вказував, що позивач ОСОБА_3 не зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності, у зв'язку з чим не може використовувати зазначену земельну ділянку із господарською метою, як це зазначено у названому договорі оренди.

Крім того, цей же представник зазначав, що по закінченню строку дії договору оренди землі від 25.01.2013 в кінці грудня 2015 року ОСОБА_3 направлено на адресу Полтавської міської ради лист з повідомленням про небажання продовжувати дію договору оренди землі по спірні земельній ділянці, до якого додано акт приймання - передачі даної земельної ділянки. Додаткова угода про продовження терміну дії означеного договору оренди не підписувалася сторонами, а тому, вважає, що у відповідності до умов договору цей договір є припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено. В наслідок вищенаведеного, на думку представника позивача, остання не має обов'язку щодо сплати оренди за дану земельну ділянку.

Однак, всупереч цьому, ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області згідно з отриманої інформації та згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.04.2016 № 512-1304, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб 18010900" у розмірі 3 940,18 грн /а.с. 22/. Вважаючи дане рішення протиправним, представник ОСОБА_4 в інтересах позивача ОСОБА_3 звернувся до суду про його скасування.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню - рішенню, суд виходить із такого.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України (надалі - ПКУ), який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПКУ плата за землю належить до місцевих податків і зборів (податок на майно), яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу, є обов'язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.2 статті 269 ПКУ платниками податку є землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПКУ визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний обов'язковий платіж у складі податку на майно у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПКУ). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

При цьому, Податковим кодексом України передбачено випадки стягнення земельного податку, в тому числі і у формі орендної плати, за частини земельних ділянок з власників нежитлових приміщень (їх частин) у багатоквартирному будинку з урахуванням пропорційності частки прибудинкової території.

Так, згідно п. 287.7 ПК у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Відповідно до п. 287.8 цього ж Кодексу власник нежитлового приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційності частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Зі змісту статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України витікає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені. При цьому, з огляду на пріоритетність застосування норм Податкового кодексу України перед нормами інших галузей права у регулюванні податкових правовідносин, недотримання норм земельного, цивільного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок (припинення цього права) не впливає на права та обов'язки платників у сфері оподаткування.

Аналогічні правові позиції викладені, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 в справі № 804/6239/13-а (номер в ЄДРСР 55513646), в постановах Верховного суду України від 02.12.2015 по справі № 826/3130/15 (номер в ЄДРСР 54688828), від 07.07.2015 по справі № 826/12388/13-а (номер в ЄДРСР 46872174).

Судом встановлено, що орендна плата за земельну ділянку обраховувалася позивачу на площу 86 кв. м., що визначена була у відповідності до опису меж площі земельної ділянки у розмірі 85,59 кв.м. та згідно такої експлікації угідь: східці - 4,7 кв.м, тамбур - 2,79 кв.м., магазин - 78,06 кв.м. /а.с. 31 - зворот/, тобто за фактичну частину земельної ділянки, яка перебуває саме під нежитловим приміщенням, належним позивачу, округленою до цілого числа. Площа цього приміщення співпадає із даними експлікації до плану будинку, внесеними до технічного паспорту на магазин /а.с. 63-64/.

Доводи представника позивача, що позивач не є фізичною особою - підприємцем, а тому зазначена земельна ділянка не може використовуватися нею у господарській діяльності, судом оцінюються критично, оскільки зазначене не спростовує того факту, що фактчино спірна земельна ділянка використовується з комерційною метою, а саме для експлуатації та обслуговування нежитлового приміщення (продовольчого магазину із подвалом).

Оцінюючи доводи позивача щодо припинення дії договору оренди землі від 25.01.2013 у зв'язку із закінченням строку дії договору та направленням акту прийому - передачі земельної ділянки Полтавській міській раді, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 3.2 договору оренди землі від 25.01.2013 передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, та за відсутності письмових заперечень Орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були б передбачені даним договором. Письмове заперечення здійснюється Орендодавцем листом - повідомленням.

Представник позивача зазначав, що у зв'язку із закінченням строку дії договору, ОСОБА_3 направлено лист до Полтавської міської ради про небажання продовжувати дію договору оренди землі по АДРЕСА_1, м. Полтава та акт приймання - передачі в оренду земельної ділянки за цією ж адресою.

На вказану заяву Полтавською міською радою листом від 20.01.2016 № Г 04.1-01/8427 акт приймання - передачі в оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, м. Полтава, направлений ОСОБА_3 на їх адресу, повернуто без підписання, оскільки земельна ділянка згідно умов договору оренди землі не звільнена - знаходиться нежитлове приміщення, що є власністю ОСОБА_3, у зв'язку з чим повідомлено про неможливість припинення договору.

Одностороннє розірвання договору оренди землі не допускається, якщо це не передбачено умовами договору. Із аналізу тексту договору оренди землі, укладеного між позивачем та Полтавською міською радою, слідує висновок про відсутність умов одностороннього розірвання вказаного договору.

Судом встановлено, що позивач (чи уповноважені нею особи) не припинили користування вищевказаною земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1, м. Полтава з метою експлуатації та обслуговування нежитлового приміщення (продовольчий магазин з підвалом). Продовольчий магазин не вибув із власності позивача та продовжує функціонувати із комерційною метою, що не заперечувалось представником позивача в ході судового розгляду.

Розмір нарахованої орендної плати оскаржуваним податковим повідомленням рішенням не оскаржувався позивачем, доводи незгоди із цим розміром позивачем не заявлялися в підставах позову.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 17 січня 2017 року.

Суддя Л.О. Єресько