Справа № 368/1685/16-а
Суддя: Шевченко І. І.
Дата ухвалення: 2017-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/1685/16-а
провадження № 2-а/368/13/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2017 року Кагарлицький районний суд Київської області під головуванням судді Шевченко І.І., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Кагарлик справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа: Міністерство Внутрішніх Справ України про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд визнати протиправним рішення ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області від 23.11.2016 року за №29/Х-799, щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України в 15-денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту) з доданими документами, висновку щодо виплати йому грошової допомоги, зобов'язати Головне управління МВС України в Київській області подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати їй грошової допомоги у зв'язку з установленням мені як працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ та звільнити його від сплати судового збору як інваліда 2 групи, посилаючись на те, що він проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора - чергового Ржищівського відділення міліції Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області з 15.08.1998 року по 06.11.2015 року.

07 листопада 2015 року наказом №1 о/с був зарахований до Головного управління Національної поліції в Київській області на посаду старшого інспектора - чергового з присвоєнням спеціального звання майор поліції.

Наказом № 512 о/с від 31.08.2016 року був звільнений із Національної поліції у запас із посади старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції в зв'язку із хворобою.

Підставою для звільнення із поліції було набуте захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, яке підтверджено свідоцтвом про хворобу №282/Зв від 23.07.2016 року.

Відповідно до п. п. 2 п. 3 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті). Інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 йому призначається та виплачується грошова допомога в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, установленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності 2 групи.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 травня до 1 грудня 2016 року дорівнює 1399 гривень.

Тобто, згідно п.9 Порядку та умов МВС в місячний строк після надходження заяви з документами від керівника органу внутрішніх справ, у якому він проходив службу як працівник міліції, повинно бути прийнято рішення про призначення грошової допомоги та надіслано з документами керівникові органу внутрішніх справ для видання наказу про виплату допомоги з розрахунку: 1399 грн. х 200 = 279800 гривень.

15.11.2016 року він звернувся із заявою до Головного управління МВС України в Київській області про виплату йому грошової допомоги, та отримав надану ліквідаційною комісією відповідь від 23.11.2016 року за №29/Х-799 про те, що в разі загибелі (смерті), інвалідності або втрати працездатності поліцейським, виплата грошової допомоги проводиться відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України від 11.01.2016 року № 4 зі змінами. Тобто, призначення та виплата за зазначеної допомоги поліцейським проводиться за останнім місцем служби, а саме: виплата допомоги повинна бути призначена Головним управлінням Національної поліції в Київській області.

15.11.2016 року він звернувся із заявою про виплату йому грошової допомоги до Головного Управління Національної поліції в Київській області, та від 23.11.2016 року за №29Х-796 отримав відповідь про те. що в зв'язку з тим, що на даний час не внесено зміни до Закону України «Про Національну поліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності яких стало захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, вирішити питання про призначення цієї допомоги не має правових підстав.

Вважає, що відповідь ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області є необгрунтованою, оскільки Порядком та умовами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 повністю регулюються ці правовідносини.

Захворювання набуте ним не пов'язане із проходженням служби в Національній поліції, а пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджено довідкою обласної МСЕК серії АВ №0214643.

Пунктом 15 розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію" зазначено, що: «За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб».

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

В зв'язку з цим вважає, що йому повинно бути призначено і виплачено грошову допомогу відповідно до п.п. 2 п.3 Порядку та умов, у зв'язку з установленням мені як працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності як інваліду 2 групи.

Відповідно до п.8 Порядку та умов, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Відповідно до п.9 Порядку та умов МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов документів, приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншим законом.

Оскільки, він отримав відповідь від Головного управління МВС України в Київській області про відмову у нарахуванні йому одноразової допомоги 23.11.2016 року, а до суду він звернувся 21.12.2016 року, то ним не було пропущено строки звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп.

Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заперечення, в якому просить суд справу слухати без участі представника Головного управління та відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії з наступним підстав. Повідомляють, що 2 липня 2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про Національну поліцію», який згідно з п. 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набрав чинності з 7 листопада 2015 року. Відповідно до п. 5 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про міліцію» втратив чинність. На виконання Закону України «Про Національну поліцію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 02.09.2015 № 641 «Про утворення Національної поліції України». КМУ постановив утворити Національну поліцію України, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство внутрішніх справ України. Вищезазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ правонаступництво Головним управлінням Національної поліції в Київській області - Головного управління МВС України в Київській області. Відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», статей 104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, та з метою забезпечення ліквідації територіальних органів було створено Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області. Позивач посилаючись на «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» затвердженого постановою КМУ від 21 жовтня 2015 року № 850 не врахував, що на підставі п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» 07.11.2015 його було прийнято на службу до поліції. Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від

№ 512 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» позивача було звільнено зі служби в поліції за п.п. 2 п. 1 ст. 77 (через хворобу). Згідно свідоцтва про хворобу від 23.07.2016 р. № 282/ЗВ військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області» ОСОБА_1 було встановлено діагноз, що дане захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії AB № 0214643 від 10.11.2016 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності з 08.11.2016 р.(захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС). Виплата одноразової грошової допомоги поліцейським здійснюється відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України від 11.01.2016 № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». Згідно зі статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі, загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходження ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. Наказом МВС України від 12.09.2016 № 916 «Про внесення зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності», внесено зміни до п. 5 розділу І наказу МВС України від 11.01.2016 № 4, щодо визначень, що передбачають випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського. Згідно п. 2 розділу II даного Порядку, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) поліцейського чи втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України «Про Національну поліцію», особам, які мають право на її отримання відповідно до цього Закону.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подавши до суду заперечення, в якому просить суд справу слухати без участі представника третьої особи та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України про визнання рішення протиправним дій та зобов'язання вчинити дії - відмовити з наступних підстав. Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2015 № 850. Відповідно до п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Згідно п. 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги. Пункт 9 Порядку № 850 встановлює, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. З вищенаведених норм Порядку № 850 вбачається. що цим нормативно-правовим актом передбачено нарахування та виплата одноразової грошової допомоги працівникам міліції. МВС України не має повноважень розглядати та приймати рішення по призначенню поліцейському одноразової грошової допомоги. В свою чергу, порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, регулюються положеннями статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та реалізуються в порядку та на умовах визначених наказом МВС України від 11 січня 2016 року №4 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 за №163/28293) (далі - наказ МВС № 4). Відповідно до п. 1 Розділу І наказу МВС № 4 ці порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського. Згідно п.1 Розділу III наказу МВС №4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці цих органів та фахівцями військово - лікарської комісії. Пункт 3 Розділу III наказу МВС №4 встановлює, що заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського. Згідно абз.2 п.1 Розділу VI наказу МВС №4 висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський. Абзацом 3 п.1 Розділу VI наказу МВС №4 встановлено, що висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій. Відповідно до п. 2 Наказу МВС №4 - керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіальною органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови. Звертають увагу суду, що відповідно до пп.4 п. 5 Розділу 1 Наказу МВС №4 встановлено значення термінів, що визначають випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: «4) пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ». Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що МВС України не має повноважень щодо прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги позивачеві, оскільки він проходив службу та був звільнений з органів Національної поліції, яка свою чергу є самостійним органом центральної виконавчої влади.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 15 серпня 1998 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, звідки на підставі наказу ГУ МВС України в Київській області від 06.11.2015 № 590 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ.

Відповідно наказу № 1 о/с від 07.11.2015 позивач ОСОБА_1 був прийнятий на службу в Національну поліції.

Наказом Головного управління поліції в Київській області № 512 о/с від 31.08.2016 звільнений зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0214643 від 10.11.2016 позивачу з 08 листопада 2016 встановлено другу групу інвалідності, що пов'язана з проходження в органам ОВС.

У листопаді місяці 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з вимогою про проведення виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

Листом № 29/х-799 від 23.11.2016 р. ліквідаційною комісією УМВС України в Київській області позивача повідомлено про те, що його матеріали щодо призначення та виплаті одноразової грошової допомоги повернуті без розгляду, у зв'язку з тим, що призначення вказаної допомоги повинно проводитися за останнім місцем служби поліцейського.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", Кабінет Міністрів України Постановою № 850 від 21.10.2015 затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". Дана постанова набрала чинності 31.10.2015 р.

Відповідно до п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

-заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

-довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

-довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією;

-постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

-акту розслідування нещасного випадку та акту, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

-сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

-документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає до Міністерства Внутрішніх Справ України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цього Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (п.7 Порядку №850).

МВС України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку №850).

Відповідно до абз.3 п.15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850. Зазначеним Порядком чітко встановлено, що заяву про виплату цієї допомоги такий працівник подає керівнику органу внутрішніх справ, у якому проходив службу, останній складає висновок щодо виплати грошової допомоги та надсилає його до МВС для прийняття відповідного рішення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що на Міністерство внутрішніх справ України покладено обов'язок прийняти рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги, однак, всупереч наведеним положенням питання про призначення допомоги ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Також суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

За таких обставин, дії відповідача щодо залишення без розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, так, як призначення такої допомоги має здійснюватися за останнім місцем служби поліцейського, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправними.

Щодо вимог про зобов'язання Головне управління МВС України в Київській області подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати їй грошової допомоги у зв'язку з установленням мені як працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ слід зазначити наступне.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи наведене, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 18.03.2014 у справі № 21-11а14, Вищого адміністративного суду України від 28.07.2015 у справі № К/800/34016/14.

Як зазначалось, Головне управління Міністерство внутрішніх справ України в Київській області залишило без розгляду матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, тоді як відповідно до п.9 Порядку № 850 Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження матеріалів мало прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених п.14 цих Порядку та умов, про відмову у призначенні грошової допомоги і надіслати його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів на обґрунтування правомірності своєї бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги в зв'язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності у встановлені строки.

Крім цього, відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченої Законом України «Про міліцію» допомоги, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі „Кечко проти України"), та є порушенням п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, та яка є частиною національного законодавства, а також статті 1 Протоколу №1 до Конвенції.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, їхніх суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи викладене, суд задовольняє і в цій частині вимоги позивача ОСОБА_1 та зобов'язує Головне управління МВС України в Київській області подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у зв'язку з установленням мені як працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, Конституції України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про Державний бюджет України», суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа: Міністерство Внутрішніх Справ України про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним рішення ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області від 23.11.2016 року за №29/Х-799, щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України в 15-денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту) з доданими документами, висновку щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги.

Зобов'язати Головне управління МВС України в Київській області подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у зв'язку з установленням мені як працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя І.І. Шевченко