Справа № 826/11829/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 січня 2017 року №826/11829/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Балась Т.П. та Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКабінету Міністрів України
провизнання незаконними, нечинними постанов від 14.03.2016 №167 та від 08.06.2016 №365,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання незаконними та нечинними з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2016 №167 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» та від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувані Постанови Кабінету Міністрів України суперечать положенням Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (згідно з преамбулою останнього). Крім того, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення (частина третя статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»), а у відповідності до пункту 7 частини першої статті 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право обирати порядок здійснення виплати пенсії. Також, позивачем зазначено, що останній не давав згоду на отримання пенсії через банківські установи на банківську картку та/або через електронне посвідчення строком дії на три роки, оскільки вказане суперечить його релігійним переконанням, це йому не зручно та не потрібно, а також суперечить положенням частини другої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням яких пенсійне посвідчення є безстроковим.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних постанов, прийнятих у межах та на підставі наявних у Кабінету Міністрів України повноважень, з урахуванням того, що вказаними Постановами не тільки надається можливість забезпечити здійснення адресних виплат через установи уповноваженого банку, але й, водночас, не позбавляє права відповідних одержувачів коштів отримати такі виплати та, за необхідності та бажання, розмістити отримані кошти в будь-якій іншій банківській установі. При цьому, за твердженням відповідача, надання Акціонерному товариству «Ощадбанк» статусу уповноваженого банку жодним чином не призводить до обмежень на ринку банківських послуг, оскільки ніхто не позбавлений вільного права вибору щодо переведення коштів з одного банку в інший.

Розгляд справи №826/11829/16 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 14.03.2016 №167 внесено зміни до ряду постанов Кабінету Міністрів України, зокрема до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», пункт 1 якої викладено у такій редакції «Установити, що:

призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509 (Офіційний вісник України, 2014 р., №81, ст. 2296; 2015 р., №70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором;

призначені починаючи з 1 травня 2016 р. внутрішньо переміщеним особам пенсії (щомісячне довічне грошове утримання), усі види соціальної допомоги та компенсації, довічні державні стипендії, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, виплачуються через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»;

починаючи з 1 липня 2016 р. виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»;

для ідентифікації одержувачів пенсій, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати їм пенсій здійснюється емісія платіжних карток, які одночасно є пенсійним посвідченням, із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.

Строк дії карток, які одночасно є пенсійним посвідченням, встановлюється до трьох років за умови проходження фізичної ідентифікації клієнта в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» перші 2 рази кожні шість місяців, у подальшому - кожні 12 місяців. Після завершення строку дії картки вона перевипускається за рахунок публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

За відсутності проходження фізичної ідентифікації одержувачів пенсій публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» зупиняє видаткові операції за поточним рахунком до моменту звернення клієнта та щомісяця повідомляє Мінфіну.

Зазначені у цьому пункті виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати».

У свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 №365 також внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», у відповідності до яких абзац 5 пункту 1 викладено у такій редакції: «для ідентифікації одержувачів соціальних виплат, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати їм соціальних виплат здійснюється емісія платіжних карток із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису. Для одержувачів пенсій така картка одночасно є пенсійним посвідченням», а у першому реченні абзацу шостого слова «, які одночасно є пенсійним посвідченням,» виключено.

Вважаючи дані положення вказаних Постанов Кабінету Міністрів України такими, що не відповідають акту вищої юридичної сили, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи підстави викладеного, суд аналізує наступні правові норми.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначені у положеннях статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт (частина друга статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині (частина восьма статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії довідки від 09.03.2016 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого у АДРЕСА_2, має фактичне місце проживання у АДРЕСА_1.

У той же час, за твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві, останній неодноразово звертався до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання із заявою про виплату йому пенсії на поштове відділення міста Ізюм. Разом з тим, від Ізюмського районного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відповідь на звернення отримав листа від 29.06.2016 №143/К-14 (копія якого наявна у матеріалах справи), яким позивача повідомлено про те, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №636 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2016 №167, починаючи з 01.07.2016 виплата пенсій внутрішньо переміщених осіб здійснюється включно через рахунки Акціонерного товариства «Ощадбанк».

На підставі викладеного, вважаючи незаконним обмеження власного права на отримання пенсійних виплат через установи Акціонерного товариства «Ощадбанк» без власного волевиявлення на це, позивач звернувся до суду з розглядуваними позовними вимогами.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

У силу частин першої та другої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних актів Кабінету Міністрів України, останні містять у собі правові норми, спрямовані на регулювання пенсійного забезпечення внутрішньо переміщених осіб.

Так, нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, є Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Приписами частин першої-третьої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Перереєстрація безробітних, яких у подальшому було зареєстровано як внутрішньо переміщені особи, здійснюється державною службою зайнятості за місцем перебування фактичного проживання особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Кабінет Міністрів України: 1) координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону; 2) забезпечує проведення моніторингу внутрішнього переміщення осіб, спрямовує діяльність органів виконавчої влади на усунення обставин (умов), що сприяли внутрішньому переміщенню осіб, захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, сприяння поверненню таких осіб до залишеного місця проживання та їх реінтеграції; 3) у разі настання обставин, зазначених у статті 1 цього Закону, які спричинили масове (більше 100 тисяч осіб) переміщення громадян України, або у разі продовження дії обставин, зазначених у статті 1 цього Закону, понад 6 місяців затверджує комплексні державні цільові програми щодо підтримки та соціальної адаптації внутрішньо переміщених осіб із визначенням джерел та обсягів фінансування, контролює їх виконання; 4) здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

На виконання вказаних законодавчих положень Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 №637, до якої Постановами Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 14.03.2016 №167 та «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 №365 внесено ряд змін, зокрема ті, які позивач вважає такими, що не відповідають акту вищої юридичної сили - Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

При цьому, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (частина третя статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

У силу пункту 7 частини першої статті 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право обирати порядок здійснення виплати пенсії.

Пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством (частина перша статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

У той же час, згідно з пунктом 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, заяви про виплату пенсій та грошової допомоги через установи уповноважених банків подаються до органів Пенсійного фонду або органів праці та соціального захисту населення за місцем проживання одержувачів пенсій за наведеною формою (додаток 1).

Заяви одержувачів про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки приймаються органами Пенсійного фонду або органами праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта та реєструються в установленому порядку.

У свою чергу, пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частина друга статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що особа, якій призначено пенсію, може самостійно обрати один з двох можливих способів отримання пенсії, а саме: (1) у грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або (2) шляхом перерахування на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Натомість, за твердженням позивача, положеннями Постанов Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 14.03.2016 №167 та «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 №365 вказаний порядок, у супереч наведеним приписам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», змінено, обмеживши останнього у можливості отримувати пенсію виключно через банківські установи Акціонерного товариства «Ощадбанк».

Проте, суд визнає такі твердження позивача безпідставними, оскільки оскаржуваними положеннями пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 14.03.2016 №167 визначено, що виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

Таким чином, внутрішньо переміщених осіб вказаним актом Кабінету Міністрів України не позбавлено права на отримання пенсії за місцем їхнього проживання, яке передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а твердження позивача в цій частині не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Також, суд звертає увагу, що положеннями оскаржуваних постанов Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 14.03.2016 №167 та «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 №365, згідно з якими платіжна картка одночасно є пенсійним посвідченням, не є свідченням порушення частини другої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки видача такої картки не позбавляє особу статусу особи, яка отримує пенсію, а є лише засобом ідентифікації такої особи при здійсненні їй виплати через відповідні установи банку.

Беручи до уваги все викладене вище, враховуючи заявлений предмет та підстави позову, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Суддя Балась Т.П.

Суддя Мазур А.С.