Справа № 280/991/16-а
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Щербаченко І.В.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"18" січня 2017 р. Справа № 280/991/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

представника позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від "09" листопада 2016 р. у справі за позовом Управління державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Коростишівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області до ОСОБА_3 про примусове видворення громадянина Російської Федерації ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2016 року позов задоволено.

Примусово видворено громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апелянт в апеляційній скарзі просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2016 року Коростишівським районним сектором УДМС України в Житомирській області прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За змістом рішення останній 04.06.2011 року прибув в Україну через КПП «Виступовичі» та перебуває на території України без відповідних документів на право проживання, чим порушив ч.1 ст.203 КпАП України. Зазначена особа зобов'язана залишити територію України до 08 травня 2016 року. З рішенням ОСОБА_3 ознайомився, йому вручено вкладний талон до паспортного документа 03 09 №135216, який він отримав 08.04.2016 року. Відповідно до даного талону йому встановлено строк для виїзду 30 діб і він зобов'язаний був залишити територію України до 08 травня 2016 року (а.сп.6,10).

Вказане рішення ОСОБА_3 не оскаржував, але територію України не залишив.

У зв'язку із цим міграційна служба звернулася до суду з позовом про його примусове видворення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі відсутні обставин, які перешкоджають видворенню ОСОБА_3, у відповідності до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Крім того, рішення про примусове повернення з України ОСОБА_3 не оскаржувалося.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 07 квітня 2016 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок (а.сп.8). З копії письмових пояснень ОСОБА_3 вбачається, що він з 04 березня 2011 року проживав у селі Тхорин Овруцького району. З 02 вересня 2011 року до 28 травня 2013 року перебував в СІЗО №8 міста Житомира, з листопада 2013 року по 2015 рік проживав в місті Києві, а з 05 червня 2015 року почав проживати в АДРЕСА_1 з дружиною ОСОБА_6 У селі Смолівка працював на пилорамі до 30 грудня 2015 року. На даний час ніде не працює, оскільки не має громадянства України, має намір проживати в селі Смолівка.

Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їхні дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

За приписами частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до пункту 30 даної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передує одна з двох обставин:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення;

2) наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 не бажає залишати територію України, оскільки в нього виникли проблеми з автомобілем, на якому він прибув в Україну, та він бажає прийняти громадянство України, хоча рішення про примусове повернення його з України не оскаржував.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 вказав, що намагався перетнути кордон з Російською Федерацією у 2013, 2014 та 2015 роках. На запит суду надійшла відповідь про те, що необхідно уточнити параметри пошуку, оскільки перевірка інформації здійснюється шляхом асоціативного пошуку. Після оголошення перерви у судовому засіданні відповідач не з'явився у судове засідання, що унеможливлює встановити точні дані для здійснення запиту.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_3 теж посилався на те, що намагався перетнути кордон, але його повертали прикордонники. Доказів на підтвердження таких доводів суду апеляційної інстанції не надано. Не надано доказів і тому, що ним було подано документи для отримання громадянства України, можливо, про надання статусу біженця. Посилається лише на конфліктні ситуації з правоохоронними органами.

Суд першої інстанції належним чином дослідив представлені докази, встановив обставини справи, надав їм вірну правову оцінку та зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_3 не має документів на право перебування на території України, існують обґрунтовані підстави вважати, що він ухиляється від виконання рішення про примусове повернення з України, громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту та відсутні підстави вважати, що останній підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд першої інстанції вірно застосував приписи статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до того, що судом не прийнято до уваги абз.15 п.26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні».

Проте, в ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 не надано жодного доказу, що він потребує будь-якого захисту у зв'язку із реальними загрозами з боку країни, в яку його видворяють, та доказів того, що він звертався за таким захистом до органів влади України.

Постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від "09" листопада 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "19" січня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Управління державної міграційної служби України в Житомирській області в особі вул.Пушкінська,44,м.Житомир,10008

Коростишівське РС УДМС України в Житомирській області вул.Різдвяна,7,м.Коростишів,Житомирська область,12500

3- відповідачу/ ОСОБА_3 АДРЕСА_2

- ,