Справа № 800/300/16
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

23 грудня 2016 року П/800/300/16
Судді Вищого адміністративного суду України Швеця В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України) про визнання протиправним та скасування рішення.
ОСОБА_1 у травні 2016 року звернулась з адміністративним позовом до ВККС України, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 28 квітня 2016 року № 167/ко-16, яким її визнано такою, що не підтвердила можливість здійснювати правосуддя у відповідному суді, відсторонено від здійснення правосуддя та направлено до Національної школи суддів України для проходження перепідготовки. Свій позов мотивувала, зокрема, відсутністю в спірному рішенні мотивів, з яких відповідач виходив при оцінці критеріїв кваліфікаційного оцінювання відносно неї та наданні тієї чи іншої оцінки за кожним з показників професійного рівня судді, та з яких врешті-решт дійшов висновку про не підтвердження її професійного рівня та можливості здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Вищий адміністративний суд України постановою від 23 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив.
Суть правового висновку колегії суддів зводиться до того, що обставини спірних правовідносин вказують на законність та вмотивованість прийнятого відповідачем рішення від 28 квітня 2016 року № 167/ко-16 про не підтвердження здатності судді ОСОБА_1. здійснювати правосуддя у відповідному суді та направлення до Національної школи суддів України для проходження перепідготовки.
Приймаючи таке рішення колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходила з того, що зміст оскаржуваного рішення та висновку, на підставі якого воно прийняте, містять висновки щодо кожного з критеріїв оцінювання та їх показників, які впливають на загальну оцінку, при цьому визначаючи кваліфікаційний рівень позивача, відповідачем враховано рівень знань та кваліфікації позивача, її особисті якості, інформацію про ефективність здійснення позивачем судочинства, кількісні та якісні показники, дані про її особу, трудову діяльність та майновий стан. Крім того, висновки відповідача в частині визначення професійної компетентності та здатності здійснювати правосуддя у суді відповідної інстанції та спеціалізації ґрунтувались виключно на результатах анонімного письмового тестування та практичного завдання і відображають лише їх результат, а тому не потребують додаткових обґрунтувань таких висновків.
На мою думку, ухвалюючи рішення, колегія суддів мала урахувати нижченаведене, що при відповідному правовому аналізі мало привести до іншого висновку.
Статтями 83, 101 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» передбачено, що ВККС України здійснює в установленому законом порядку повноваження щодо забезпечення проведення первинного кваліфікаційного оцінювання працюючих суддів з метою прийняття рішень щодо можливості здійснення ними правосуддя у відповідних судах та, відповідно, досягнення суспільних очікувань мати доступ до справедливого суду.
Згідно з пунктом 1.3 розділу 1 Порядку та методології кваліфікаційного оцінювання судді, затвердженого рішенням ВККС України від 21 жовтня 2015 року № 67/зп-15 та погодженого рішенням Ради суддів України від 11 грудня 2015 року № 14, (далі - Порядок) кваліфікаційне оцінювання судді - це встановлена законом процедура визначення ВККС України професійного рівня судді та відповідності його займаній посаді.
Метою кваліфікаційного оцінювання є визначення професійного рівня судді та здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та суді відповідного рівня (пункт 1.4 розділу 1 Порядку).
Пунктом 2.1 розділу 2 Порядку передбачено, що критеріями кваліфікаційного оцінювання судді є: професійна компетентність; особиста компетентність; соціальна компетентність; здатність підвищувати свій фаховий рівень; здатність здійснювати правосуддя у суді відповідного рівня; відповідність судді етичним критеріям; відповідність судді антикорупційним критеріям.
Отже, чинним законодавством встановлена відповідна процедура визначення професійного рівня судді та його відповідність займаній посаді, а також визначено методологію кваліфікаційного оцінювання.
Відповідно до положення статей 84, 86 Закону № 2453-VI за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання Вища кваліфікаційна комісія суддів України складає вмотивований висновок, на підставі якого приймається одне з рішень, зокрема, підтвердження або не підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що відповідач приймає одне з вказаних рішень виключно на підставі вмотивованого висновку.
Вмотивованість - правова властивість рішення, яка встановлює систему правових, фактичних, етичних мотивів, які застосовуються в обґрунтуванні рішень; наявність посилання на докази, їх оцінку, тлумачення. Поняття «вмотивовувати» слід розуміти як наводити аргументи, докази, які пояснюють, виправдовують певні дії, вчинки тощо або доводять їх необхідність у фактичних, правових, логічних мотивах, які наводяться у рішеннях, відображають особисте осмислення сукупності доказів, їх оцінка, достовірності та достатності для прийняття рішення. Визначеність та точність мотивів рішення надає учасникам судового провадження можливість аргументовано оскаржувати у судових інстанціях рішення.
Крім того, слід наголосити на тому, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 16 грудня 1992 року у справі «Хатзианастассиу против Греции» (далі - Рішення ЄСПЛ) відзначив, що суди мають указувати достатньо зрозуміло доводи й мотиви, на яких засновані їх рішення. У цій справі національний суд ухвалив настільки коротке судове рішення, що з нього було незрозуміло, чому суд дійшов саме таких висновків.
Відповідно до висновку ВККС України від 28 квітня 2016 року, на підставі якого було прийнято спірне рішення, суддя Київського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1. визнана такою, що позитивно оцінена за такими критеріями: «Особиста компетентність», «Соціальна компетентність», «Здатність підвищувати свій фаховий рівень», «Відповідність етичним критеріям», «Відповідність судді антикорупційному критерію». Водночас, за критерієм «Професійна компетентність» та «Здатність здійснювати правосуддя у суді відповідного рівня» суддя ОСОБА_1. оцінена негативно.
Отже, за більшістю із семи критеріїв кваліфікаційного оцінювання, визначених Законом № 2453-VI та Порядком (за п'ятьма із семи), позивач визнана такою, що оцінена позитивно, і лише за двома - негативно. При цьому, ВККС України дійшла висновку про не підтвердження можливості здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Однак, відповідач не навів жодних мотивів, з якого виходив при оцінці критеріїв кваліфікаційного оцінювання позивача, надаючи при цьому перевагу лише двом із семи критеріїв.
З огляду на наведене, вважаю, що оскаржуване рішення відповідача не може вважатися правомірним, оскільки воно прийняте на підставі висновку, що не містить достатніх мотивів, з яких відповідач виходив при оцінці кожного з критеріїв оцінювання та їх показників, які впливають на загальну оцінку позивача.
Суддя Вищого адміністративного
суду України Швець В.В.