Справа № 576/2761/16-а
Суддя: Колодяжний А. О.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 576/2761/16-а
Провадження № 2-а/576/15/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.17 м. Глухів

Суддя Глухівського міськрайонного суду Сумської області Колодяжний А.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради (надалі також - відповідач) про зобов'язання здійснити перерахунок, нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням раніше виплачених сум, у розмірі 4730 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він має статус учасника бойових дій і відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» (далі Закон України №3551-ХІІ) має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Водночас за 2016 рік вказана допомога була нарахована та виплачена йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02 березня 2016 року у розмірі 920 грн., що є порушенням вимог Конституції України та Закону України №3551-ХІІ. Враховуючи викладене просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату грошової допомоги у відповідності до законодавства України.

Відповідач надав письмове заперечення в якому вимоги позову не визнав і вказав, що позивач знаходиться на обліку в Єдиному державному реєстрі осіб, які мають право на пільги, користується пільгами згідно чинного законодавства. Як учаснику бойових дій йому до 5 травня 2016 року сплачено відповідну допомогу у розмірі 920 грн., згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», яка була перерахована на особистий рахунок позивача в Державному ощадному банку. Зазначає, що дійсно відповідно до рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 дію частини п'ятої статті 12 Закону України №3551-ХІІ, в частині встановлення розміру грошової допомоги учасникам бойових дій відновлено та розмір такої допомоги має становити п'ять мінімальних пенсій за віком. Проте, пунктом 63 (І) Закону України від 28.12.14 № 79 -VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділом VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетний кодекс України доповнений пунктом 26, яким установлено, що гарантії соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування і це положення неконституційним не визнавалось.

Також в запереченнях відповідач зазначає, що в 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої вказаним Законом та Законом України «Про жертви нацистських переслідувань» здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання).

В зв'язку із цим їхнє управління діє лише в межах наданих повноважень, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Сторонами у справі визнано та не оспорюється факт виплати позивачу у 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій у розмірі 920 грн.

28.12.2016 р. на звернення позивача щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік відповідачем повідомлено, що розмір вказаної допомоги визначено відповідно до постанови КМУ № 141 від 02.03.2016 р., а також вказано, що виплата допомоги позивачу здійснено 11.04.2016 р.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Водночас, пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до частини другої статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України, як соціальної держави, є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 № 79-VII прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 № 79-VII.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Згідно підпункту 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), зокрема, учасникам бойових дій у розмірі - 920 гривень.

Зі змісту наведених вище положень законодавства висновується, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу у розмірі 920 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Також суд зазначає, що відповідно до положень пункту 1 постанови КМУ №141 від 02.03.2016 р. до повноважень відповідача не входить здійснення нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки такими повноваженнями наділені структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 22, 46 Конституції України, статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 26розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, статтями 11, 18, 71, 158-163, 167, 167, 183-2, 186, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання постановою законної сили за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.О. Колодяжний