Справа № 806/95/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року Житомир справа № 806/95/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Попова О. Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнення до позовної заяви, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не проведення повного розрахунку при звільнені;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 10997,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому не була виплачена грошова допомога при звільненні у день звільнення, 31.08.2016 року, а лише 17.10.2016 року. Посилаючись на приписи статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 10997,06 грн.

Позивач до суду не прибув, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Надіслав до суду уточнену позовну заяву в якій просив справу розглядати без його участі.

Представник відповідача до суду не прибув, надав письмові заперечення, в яких просив у позові відмовити та справу розглядати без участі представника ГУНП у Житомирській області. Відповідач у письмових запереченнях позов не визнає, посилаючись на те, що на момент звільнення позивача з посади поліцейського не існувало правового механізму нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції, оскільки лише 02.03.2016 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №154, якою було передбачено виплату одноразової грошової допомоги поліцейським при звільненні їх зі служби в поліції. Після прийняття вказаної Постанови ГУНП в Житомирській області нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, яка виплачена позивачу 17.10.2016 року. Крім того, відповідач вважає, що на спірні правовідносини не поширюється ст.117 Кодексу законів про працю України, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставною.

Розгляд справи проведено у письмовому провадженні відповідно до ст.122 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно із наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 29.08.2016 року№199 о/с звільнений за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" з 31 серпня 2016 року, вислуга років на день звільнення складає 22 роки 11 місяців 08 днів (а.с.5).

На підставі Постанови №154 Кабінетом Міністрів України Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Житомирській області було нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні та виплачено вищевказану допомогу 17.10.2016 року, що не заперечується відповідачем.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 року.

Статтею 77 вказаного Закону врегульовано питання звільнення зі служби в поліції.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст.94 зазначеного Закону та Постановою Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".

Проте зазначеними нормативними актами не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 року у справі №21-8а15, а тому суд критично оцінює заперечення відповідача щодо неможливості застосування трудового законодавства до даних правовідносин.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що у день звільнення позивачу не було виплачено всіх сум, що йому належать, зокрема не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.

Посилання відповідача на відсутність порядку виплати такої допомоги суд оцінює критично, оскільки на момент звільнення позивача та проведення із ним остаточного розрахунку була чинною і підлягала застосуванню Постанова КМУ №393 від 17.07.1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", відтак, відповідач зобов'язаний був нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню (п.6 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 від 26.12.2016 року середньоденне грошове забезпечення позивача становить 233,98 грн. (а.с.9).

Середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 31.08.2016 року по 17.10.2016 року становить 10997,06 грн. (233,98 грн. х 47).

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.08.2016 року по 17.10.2016 року в розмірі 10997,06 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова