Справа № 129/1703/16-а
Суддя: Бондар О. В.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 129/1703/16-а
Провадження по справі № 2-а/129/39/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2016 р. Гайсинський районний суд Вінницької області в складі головуючої судді Бондар О.В.

з участю секретаря Новікової І.М.

у відкритому судовому засіданні в місті Гайсині розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.06.2016 р., зазначивши, що 18.02.2016 р. року відповідно до постанови Гайсинського районного суду від 30.11.2015 р. відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області було відновлено виконавче провадження за виконавчим листом № 129/2997/14-а, виданим 05.03.2015 р. Гайсинським районним судом Вінницької області, однак відповідач не проводячи жодної виконавчої дії 08.06.2016 року прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, що на думку позивачки суперечить вимогам чинного законодавства, яке існувало на день виникнення спірних правовідносин, в силу чого позивачка звернулась за захистом своїх прав та інтересів до суду, просить визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області та скасувати постанову від 08.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 129/2997/14-а, виданого Гайсинським районним судом Вінницької області 05.03.2015 р.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, в поданій до суду заяві позов просила розглядати у її відсутність, позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвська О.М. в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника, а також заперечення, якому заперечувала проти визнання бездіяльності протиправною та просила відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд без неї; якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань.

Доведено, що 18 листопада 2014 року постановою Гайсинського районного суду Вінницької області адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково: визнано дії управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА неправомірними щодо відмови у перерахунку та виплаті їй щомісячної допомоги по догляду за дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ними трирічного віку у розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років, з 04.05.2014 року по 04.11.2014 р.; зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА здійснити перерахунок призначеної позивачу, щомісячної допомоги по догляду за дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - до досягнення кожним трирічного віку у розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років, за період з 04.05.2014 року по 4.11.2014 р. та стягнути з управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА на користь позивача перераховану за вказаний період суму допомоги з урахуванням виплачених коштів, а в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

25 січня 2015 року постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області та ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року - скасувано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково, за якою визнано дії управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячної допомоги по догляду за дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ними трирічного віку у розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років з 04.05.2014 року по 30.06.2014 року - протиправними; зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 щомісячної допомоги по догляду за дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення кожним трирічного віку у розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років з 04.05.2014 року по 30.06.2014 року та зобов'язано нарахувати і виплатити, а в іншій частині позову відмовлено.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, на підставі якого 20 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження.

20 листопада 2015 року ОСОБА_1 отримала простою поштовою кореспонденцією постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.06.2015 року ВП №47251326. Постанова державного виконавця була мотивована тим, що в зв'язку з тим, що боржником не виконується постанова суду, на боржника було накладено штраф за не виконання постанови суду два рази та 24 червня 2015 року до Гайсинського РВ УМВС України у Вінницькій області направлено повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення посадовими особами боржника, а тому державний виконавець вважав, що ним вжито всіх заходів примусового виконання рішення суду.

30 листопада 2015 року постановою Гайсинського районного суду позов ОСОБА_1 було задоволено та скасовано постанову державного виконавця від 25.06.2015 року ВП №47251326.

18 лютого 2016 року державним виконавцем було винесено постанову, якою відновлено виконавче провадження.

08 червня 2016 року головним державним виконавцем Сінгаєвською О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вказану постанову ОСОБА_1 отримано 15 червня 2016 року, про що вона розписалася, що також підтверджується поштовим конвертом та штрихкодовим номером.

Постанова про закінчення виконавчого провадження мотивована тим, що державним виконавцем направлено до Гайсинського районного суду листа про повернення до державної виконавчої служби виконавчого листа, оскільки постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження скасовано, в зв'язку з чим відновлено виконавче провадження, однак як зазначає державний виконаввець станом на 08 червня 2016 року виконавчий лист до відділу не надходив, а тому державний виконавець прийшов до висновку, що є законні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Дані правовідносини регламентуються:

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно із ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.ст.8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено відповідними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, згідно зі статтями 1 та 2 якого, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб державної виконавчої служби, яка входить до системи Міністерства юстиції України, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів, які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання зазначених рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом №606-ХІV (державні виконавці).

Статтею 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яке діяло на момент існування спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із ч.1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником або керівником вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальником відповідного органу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання ухвали суду, постанови начальника або керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальника відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України, відповідно до якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із п.п.6, 8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», за якою виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. - п.п.6, 8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», за якою виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», за якою державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ст.11, ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», за якими державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.3 ст.11, ч.3 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження», за якими державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», за яким державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», за якими контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснює, зокрема, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець; начальник відділу, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків (...) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Стаття 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачає: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 13.07.2006 року по справі «Васильєв проти України» виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у справах про невиконання судових рішень, будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів; тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушенім Конвенції (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 січня 2010 року, пункт 65).

Системний аналіз правовідносин та нормативно-правових актів, що їх регулюють, свідчить, що підстави для закінчення виконавчого провадження, на які посилається державний виконавець в своїй постанові про закінчення виконавчого провадження, цими нормами не передбачені.

Відповідачем не підтверджено, яких дій було вжито виконавцем для отримання виконавчого листа від Гайсинського районного суду, оскільки державний виконавець посилається лише на формальні підстави, однак не наводить аргументованих та безспірних дій, які були б ним спрямовані на отримання виконавчого листа та виконання рішення суду, яке набуло законної сили та має бути виконане безумовно. На державного виконавця Законом покладено обов'язок щодо виконання рішень судів, які набули законної сили, та чітко в Законі передбачені повноваження, які державний виконавець в праві застосовувати для виконання рішення суду, а тому викладені мотиви в постанові про закінчення виконавчого провадження не заслуговують на увагу, і є не більше того, як формальні, і свідчять про не бажання виконувати рішення суду.

В зв'язку з цим постанова суду залишилась невиконаною, що перешкоджає повторному її пред'явленню до виконання, чим грубо порушуються права стягувача.

Таким чином постанова суду залишається невиконаною без законних на те причин, що суперечить принципу обов'язковості виконання судових рішень.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення, а тому з метою захисту прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвської Ольги Миколаївни щодо виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.01.2015 року в справі № 129/2997/14-а за виконавчим листом від 5.03.2015 року та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвської Ольги Миколаївни від 8 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 129/2997/14-а.

Висновки суду підтверджуються ще й такими доказами:

- постановою Гайсинського районного суду від 30.11.2015 р. про скасування постанови державного виконавця від 25.06.2015 року ВП №47251326 про закінчення виконавчого провадження (а.с.24);

- постановою головного державного виконавця Сінгаєвською О.М. серії ВП № 47251326 від 18.02.2016 р. про відновлення виконавчого провадження, виданою на підставі постанови Гайсинського районного суду від 30.11.2015 р. про скасування постанови державного виконавця від 25.06.2015 року ВП №47251326 про закінчення виконавчого провадження (а.с.72);

- постановою головного державного виконавця Сінгаєвською О.М. серії ВП № 47251326 від 08.06.2016 р., за змістом якої виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 129/2997/14-а,- закінчено (а.с.22).

Керуючись ст. ст. 4, 11, 70, 71, 159, 160, 162, 163 КАС України, суд, -

Постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвської Ольги Миколаївни щодо виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.01.2015 року в справі № 129/2997/14-а за виконавчим листом від 5.03.2015 року.

Постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвської Ольги Миколаївни від 8 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 129/2997/14-а - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Гайсинський районний суд протягом десяти днів.

Суддя: