Справа № 807/946/16
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у адміністративній справі

18 січня 2017 рокум. Ужгород№ 807/946/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Стенавській А.М.,

за участю сторін:

позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" - представник не з"явився,

відповідача: Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції - представник не з"явився,

третьої особи: ОСОБА_1 - представник не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2016 року, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (далі - відповідач), третя особа - ОСОБА_1, якою просить: 1. Прийняти позовну заяву ТОВ "Кей-Колект" про скасування постанови в частині. 2. Скасувати постанову в частині накладення арешту на майно, а саме: квартира №19, що знаходиться за адресою: м.Ужгород, вул. 8 Березня, буд. 37, на яке було накладено арешт на підставі постанови №15-30692048 від 16.01.2012 року, видана Міським відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції. 3. Витребувати у Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції матеріали виконавчого провадження. 4. Присудити ТОВ "Кей-Колект" понесені ним судові витрати (судовий збір) в сумі 1378,00 грн. з Державного бюджету України. 5. У разі відсутності представника позивача справу розглядати в порядку письмового провадження (а.с.5-8).

14 грудня 2016 року та 17 січня 2017 року, до суду надійшло клопотання від представника відповідача про закриття провадження в даній адміністративній справі.

Клопотання обґрунтоване наступним.

На примусовому виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебувало на виконанні виконавче провадження зареєстроване в ЄДРВП за № 30692048 з примусового виконання виконавчого напису № ВРЛ 768705 виданого 15.06.2011 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу про: звернути стягнення на трьох кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за рахунок коштів отриманих від реалізації квартири задоволити вимоги ПАТ "УкрСиббанк" 128 539,33 грн. 13 січня 2012 року, стягувачем АТ „УкрСиббанк" подано заяву до Ужгородського МВ ДВС щодо прийняття на виконання виконавчого напису № ВРЛ 768705 виданого 15.06.2011 року. Згідно даного виконавчого документа боржником являється ОСОБА_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1. 16 січня 2012 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження згідно якої надано боржниці строк для самостійного виконання до 23.01.2012 року, ОСОБА_5 у наданий їй строк для самостійного виконання, виконавчий документ не виконала. Одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження 16 січня 2012 року державним виконавцем керуючись статтями 25, 57 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відносно боржниці ОСОБА_6, а саме: трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. 15 листопада 2012 року, відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з примусового виконання виконавчого напису № ВРЛ 768705 виданого 15.06.2011 року, яку разом із виконавчим документом у відповідності до ст.31 Закону України „Про виконавче провадження" надіслано стягувачеві АТ «УкрСиббанк». Станом на 13 грудня 2016 року стягувачем АТ «УкрСиббанк» виконавчий напис № ВРЛ 768705 виданий 15.06.2011, повторно на виконання до Ужгородського МВ ДВС не пред'являвся. Відповідно до п.3.19 Інструкції з діловодства в органах ДВС (затверджених наказом Міністерства юстиції України №470/7 від 05.07.99 р.) строк зберігання переданих до архіву завершених проваджень становить три роки. А тому Ужгородським МВ ДВС не може бути надано для огляду в залі суду оригінал виконавчого провадження № 30692048 з примусового виконання виконавчого напису № ВРЛ 768705 виданого 15.06.2011 року. Відповідно до ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. У даному випадку ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не є стороною виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № ВРЛ 768705 виданого 15.06.2011 року.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та дату слухання справи були повідомлені належним чином.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про закриття провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного:

Відповідно до кредитного договору № 375/01/06-Р від 04.01.2006р. та договору іпотеки № 375/01/06-Р від 04.01.2006р. правовідносини існують між АТ «УкрСиббанк» та боржником у виконавчому провадженні зареєстрованому в ЄДРВП за № 30692048 з примусового виконання виконавчого напису № ВРЛ 768705 виданого 15.06.2011 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу. Крім того, у позовній заяві зазначено третьою особою ОСОБА_1, а відповідачем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ.

Спеціальним нормативним актом, що регулює правовідносини забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном є Закон України «Про іпотеку» від 05.06.2003р., №898-ГУ. Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) - цей Кодекс визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст.2442 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України): висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з наведених правових норм, суд керується висновками Верховного Суду України також при вирішенні питання щодо закриття провадження у справі.

Позов мотивований тим, 04 січня 2006 року ОСОБА_1 (третя особа, позичальник) уклав Договір з АКІБ "УкрСиббанк" кредитний договір № 375/01/06-Р. В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором укладений Іпотечний Договір № 375/01/06-Р від 04 січня 2006 року.

12.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" відповідно до договору факторингу № 1 право вимоги за зобов'язаннями Позичальника. Позивач у позові вказує на черговість реєстрації обтяжень. Оскільки позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановлених законом про "Про іпотеку" володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо до одного й того ж нерухомого майна.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ч.2 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі, якщо відсутні підстави, в тому числі, для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від 13 грудня 2010 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" передбачено, що судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Позивач вправі оскаржити дії ДВС та його рішення, якщо такі дії та рішення не пов'язані зі спором про право на арештоване майно. Дана позиція відповідає вимогам п.24 абз.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, згідно якої слідує, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Такий позов залежно від суб'єктного складу сторін спору розглядається за правилами господарського чи цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно з частиною третьою статті 105 КАС України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Враховуючи викладене, визначений позивачем спосіб відновлення порушеного права не призведе до вирішення спору.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України підстав у цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносинах, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його дій та бездіяльності. Проте ця норма має застосовуватися з урахуванням положень статей 216, 386, 388, 392, 393 ЦК України щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

Отже, саме по собі оскарження дій органу ДВС, які виразились у накладенні арешту на майно не є захистом публічного порядку, воно не відновлює прав позивача на це майно.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З аналізу вищенаведених законодавчих приписів та фактичних обставини справи, слід дійти висновку, що розгляд даної справи повинен відбуватися за правилами цивільного або господарського судочинства, залежно від статусу сторін, а не суду адміністративної юрисдикції.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України, встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.2 ст.157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до ч.3 ст.157 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі - не допускається.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст.160, 165, ч. 1 ст. 244 - 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання представника відповідача - задоволити частково.

2. Закрити провадження в адміністративній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про скасування постанов - у зв'язку не належністю розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з ч.3 ст.160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

СуддяТ.В. Скраль