Справа № 810/3043/16
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року 810/3043/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Білоцерківської обєднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1А.) до Білоцерківської обєднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі відповідач або Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області), в якому позивач просить суд визнати незаконними податкове повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 23.06.2016 №61/1302 про сплату податкового зобовязання, а саме: транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000грн. та скасувати його.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що згідно довідки-рахунку від 18.11.2015, виданої Смілянською філією ПП «Автоком Центр» їй продано автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER, кузов №SALVA2BD6CH648049, свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) №СХТ 585823, вартістю 149 000грн., дата першої реєстрації 03.03.2012. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VII від 28.12.2014 передбачено зміни до Податкового кодексу України, які набрали чинності з 01.01.2015. Зокрема, введено новий транспортний податок.

Відповідно до п. 267.2.1 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла до 31.12.2015 обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3 000 куб. см.

Законом України «Про внесенння змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» №909VIII від 24.12.2015 внесено зміни, що стосуються сплати транспортного податку починаючи з 01.01.2016, а саме змінено обєкт оподаткування легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Разом з тим, п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України закріплено принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, тощо.

Позивач зазначає, враховуючи те, що зміни в частині сплати транспортного податку в 2016 році внесені пізніше ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, зважаючи, що такі зміни суперечать вимогам ст. 4 ПК України та дозволяють приймати рішення на користь платника податку, наголошує про відсутність у неї обовязку сплачувати транспортний податок у 2016 році Вважає, що податкове повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №61/1302 від 23.06.2016 є незаконним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що у власності позивача перебуває автомобіль, який є обєктом оподаткування відповідно до ст. 267 Податкового кодексу України. Зазначає, що посадовими особами ОДПІ не порушено п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, оскільки у даному випадку мала місце не зміна податку, а запровадження нового виду податку і запроваджена вона була ще в 2015 році.

Щодо порушення принципу стабільності зазначає, що він має враховуватися саме законодавцем при прийнятті нових законів, а тому вказана норма не звільняє платників податків від виконання обовязків, передбачених законом, який набрав чинності.

Окрім цього зазначає, що рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обовязок особи, як платника податку, здійснювати сплату транспортного податку, які прямо встановлені законодавцем в межах ст. 267 ПК України, а також не впливає на обовязок власника обєкта оподаткування, визначеного ст. 267 ПК України, по сплаті відповідного податку безпосередньо на підставі норм ПК України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

15 листопада 2016 року від представника позивача через службу діловодства суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

14 листопада 2015 року від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов, в яких містилося клопотання про розгляд справи за відсутності повноважного представника.

Відповідно ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до довідки-рахунку серії ААЕ Смілянської філії ПП «Автоком Центр» від 18.11.2015 №409083 ОСОБА_1 продано та видано автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, кузов №SALVA2BD6CH648049, з обємом циліндрів двигуна 2179, свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) №СХТ 585823, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю сто сорок девять тисяч гривень 00 копійок., дата першої реєстрації 03.03.2012.

23.06.2016 Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київскій області на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України винесене податкове повідомлення - рішення форми «ф» №61/1302, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: Транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000, 00 грн. (а.с. 29).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1, пп. 267.2.1 п. 267.2, пп. 267.3.1 п. 267.3, п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті. (267.2.4 п. 267.2 ст. 267 ПК України).

Згідно з пп. 267.5.1. п. 267.5, пп. 267.6.1, пп. 267.6.2 п. 267.1 ст. 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Відповідно до пп. 265.1 ст. 265 ПК України, транспортний податок є елементом податку на майно.

Відповідно до пп. 10.1.1. п. 10.1 ст. 10, ст. 265 ПК України до місцевих податків належать, зокрема, податок на майно.

Отже, транспортний податок, згідно з нормами ПК України, є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає у тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а, власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8, п. 4.4 ст. 4 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Отже Верховна Рада України може встановлювати лише перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків. Водночас, як зазначено раніше, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою України критеріїв, є компетенцією відповідних місцевих рад.

Згідно з п. 10.3 ст. 10, п. 12.3 ст. 12 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

При цьому, відповідно до п. 12.5 ст. 12, пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно з п. 5 розділу XIX "Прикінцеві положення" ПК України органам місцевого самоврядування встановлено забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Таким чином, місцеві ради, згідно вимог ПК України, мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 267.5.1 ПК України).

Виходячи зі змісту принципу стабільності системи оподаткування, що закріплений у пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України, він має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу. Згідно із вказаною нормою зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 30.08.2016 року у справі № К/800/8077/16.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при внесенні змін до порядку оподаткування (принцип стабільності податкового законодавства), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Також суд зазначає, що відповідно до п.2 Положення про транспортний податок, затверджене рішенням Білоцерківської міської ради від 28 січня 2016 №47-05-VІІ, обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Окремо суд звертає увагу на те, що приписами пп. 267.6.8 п. 267.6 ст.267 ПК України, які про дубльовані у п.6.8 Положення про транспортний податок, затверджене рішенням Білоцерківської міської ради від 28 січня 2016 №47-05-VІІ, у разі незаконного заволодіння третьою особою легковим автомобілем, який відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктом оподаткування, транспортний податок за такий легковий автомобіль не сплачується з місяця, наступного за місяцем, в якому мав місце факт незаконного заволодіння легковим автомобілем, якщо такий факт підтверджується відповідним документом про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, виданим уповноваженим державним органом.

У разі повернення легкового автомобіля його власнику (законному володільцю) податок за такий легковий автомобіль сплачується з місяця, в якому легковий автомобіль було повернено відповідно до постанови слідчого, прокурора чи рішення суду. Платник податку зобов'язаний надати контролюючому органу копію такої постанови (рішення) протягом 10 днів з моменту отримання.

Так, в матеріалах справи наявний витяг з кримінального провадження №0001615 за змістом якого 14.06.2016 до ЧЧ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_1 з проханням вжити заходи до невстановленої особи, яка в період часу з 20 год. 13.06.2016 по 09 год. 30 хв. 14.06.2016 знаходячись біля будинку №14 провулок Світлий в м.Одесі, незаконно заволоділа належним їй автомобілем марки «Рендж ровер», зеленого кольору д.н. НОМЕР_1. Сума матеріального збитку 1 000 000гривень.

В розумінні пп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України транспортні засоби, що використовувалися, - це транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Таким чином, використання транспортного засобу пов'язується з його реєстрацією.

Згідно п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

З врахуванням вищевикладених положень законодавства початком використання (експлуатації) транспортного засобу є його державна реєстрація.

При цьому, порядок та підстави для зняття з обліку транспортних засобів визначений п. 40 - 46 зазначеного вище Порядку. Зокрема, положеннями п. 40 Порядку встановлено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Дозволяється проводити огляд транспортних засобів, які знімаються з обліку, за їх місцезнаходженням з дотриманням вимог пункту 15 цього Порядку. Такий огляд оформляється відповідним актом, засвідчується підписом та скріплюється печаткою адміністратора сервісного центру МВС.

Тобто, зняття з обліку транспортних засобів здійснюється за наявності відповідних документів та безпосередньо автомобіля.

Виключенням в даному випадку є зняття з обліку вибракуваних транспортних засобів (п. 45 Порядку), - без огляду автомобіля, та одночасно з пред'явленням номерних знаків і реєстраційних документів до сервісних центрів МВС.

Згідно ст. 267 Податкового кодексу України визначено джерело отримання податковим органом інформації про об'єкт оподаткування, а саме - пп. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики, а саме - наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 563 «Про затвердження форми відомостей, необхідних для розрахунку транспортного податку».

Аналізуючи зміст такої затвердженої форми відомостей, необхідних для розрахунку транспортного податку, суд встановив, що органи внутрішніх справ повинні надавати контролюючому органу за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості про власника легкового автомобіля - фізичної особи або юридичної особи, відомості щодо зареєстрованих та/або знятих з реєстрації легкових автомобілів за певними критеріями. Водночас така форма відомостей не містить реквізитів про вибутті з володіння, але не знятті з державної реєстрації транспортні засоби (легкові автомобілі).

Тобто, в даному випадку оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене контролюючим органом саме на підставі інформації про належний позивачу автомобіль, яка наявна у органів внутрішніх справ і зазначена у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в силу норм ч. ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 318 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Одночасно, ч. 1 і 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Також, згідно ч. 5 ст. 319 Цивільного кодексу України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Наявними матеріалами справи (а саме - витягом з кримінального провадження) підтверджується факт того, що у червні 2016 року невстановлені особи незаконно заволоділи автомобілем LAND ROVER RANGE ROVER, який належить ОСОБА_2, про що внесені відомості до ЄРДР 15.06.2016.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що викрадений автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2012 року випуску, з обємом циліндрів двигуна 2179 см3, який наразі не знято в органах реєстрації внутрішніх справ і на момент винесення оскаржуваного рішення обліковується у власності позивача лише номінально, не є об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб.

З матеріалів справи, а саме з довідки-рахунку серії ААЕ №409083 від 18.11.2015, слідує, що позивачем придбано транспортний засіб за 149 000,00грн.

Відповідно до приписів ст. 267 ПК України вартість транспортноо засобу визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Суд також зазначає, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято 29.07.2016, тобто вже після внесення змін до ПК України стосовно транспортного податку, згідно з якими, об'єкт оподаткування визначається, виходячи з середньоринкової вартості транспортного засобу. Поряд з цим, заперечуючи проти позову, відповідач не вказав вартість транспортного засобу, придбаного ОСОБА_1, розрахованого згідно наведеної норми та докази використання таких розрахунків.

Зокрема, розрахунок середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком проводиться відповідно до п. 267.2 ст. 267 ПК України за Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66.

Так, згідно з пп. 1-4 вказаної Методики, ця Методика встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у п. 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403, де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів).

Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Відтак, для визначення об'єкта оподаткування транспортним податком в розпорядженні органу Державної фіскальної служби має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу тощо.

А тому відповідач під час судового розгляду справи мав надати суду докази, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обгрунтовано, зокрема, щодо наявності у власності позивача транспортного засобу, який є об'єктом оподаткування згідно з приписами підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, надати суду інформацію щодо про середньоринкову вартість такого автомобіля станом на 1 січня податкового (звітного) року.

Поряд з цим, згідно п. 8 Методики допускається використання даних щодо аналогічних автомобілів, у яких збігіється: тип кузова, призначення, тип двигуна (бензиновий, дизельний тощо), робочий обєм двигуна, привод тягових коліс (передньоприводні, задньоприводні, повноприводні), тип коробки переключення передач, габаритні розміри, комплектація. Для автомобіля позивача аналогічним автомобілем, інформація про який міститься на офіційному веб-сайті Мінеконорозвитку є LAND ROVER RANGE ROVER EVOQUE 3D. Згідно інформації з офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку середньоринктова вартість автомобіля позивча становить 723 604,46грн. (а.с. 32).

Так, суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь-яких доказів, які сторона хоче долучити до справи.

При вирішенні спірних правовідносин суд застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями встановлено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 Європейської Конвенції із прав людини.

На підставі вищезазначеного відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №61/1302 від 23.06.2016 винесено Білоцерківською обєднаною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області із використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, за наявності об'єкту оподаткування відповідно до статті 267 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також при вирішенні даного спору суд також керується положеннями частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом частини 1статті 69 та частини 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд вважає, що позов слід задовольнити, шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Білоцерківськоої ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №61/1302 від 23.06.2016.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа..

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167 КАСУ, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської обєднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області №61/1302 від 23.06.2016.

Присудити на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2) судовий збір у сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської обєднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області ().

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.В. Горобцова