Справа № 705/6264/16-а
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 705/6264/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Ребрина К.Г. Суддя-доповідач: Кузьмишина О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального закладу «Бабанська спеціальна загальноосвітня школа - Інтернат І-ІІ ступенів Черкаської обласної ради» на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Уманської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до Комунального закладу «Бабанська спеціальна загальноосвітня школа - Інтернат І-ІІ ступенів Черкаської обласної ради» про зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року позивач Уманська місцева прокуратура звернулася в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Бабанської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Черкаської обласної ради про зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, вказавши, що Уманською місцевою прокуратурою вивчено стан дотримання вимог чинного законодавства щодо захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач Бабанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат Черкаської обласної ради подали апеляційну скаргу, у якій просять суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_5 з 05.03.2007 року по 26.05.2016 року навчалася та виховувалася в Бабанській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат Черкаської обласної ради.

27 жовтня 2009 року розпорядженням голови Новгородківської РДА Кіровоградської області їй надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та вона перебувала на повному державному утриманні. Адміністрацією школи-інтернату випускниці ОСОБА_5 виплата одноразової грошової допомоги не здійснювалась. Останній виплачено кишенькові кошти в сумі 68 грн. Вказане суперечить статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», згідно якої випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи органів праці та соціального захисту населення одягом, взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. З 01 січня 2016 року по 31 серпня 2016 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років складав 1531 грн. Одноразова грошова допомога має становити 9186 грн.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, в графі батько записаний ОСОБА_6, в графі мати ОСОБА_7. Згідно рішення Новгородівського районного суду Черкаської області від 11.06.2009 року ОСОБА_7 позбавлено батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5. Батько ОСОБА_6 записаний згідно ст. 135 Сімейного кодексу України.

Згідно наказу директора Бабанської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №44 від 05.03.2007 року ОСОБА_5 зараховано ученицею 1 класу школи-інтернату.

Відповідно до наказу № 28 від 26.05.2016 року Бабанської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат, випускників, в тому числі ОСОБА_5 відраховано із навчального закладу у зв'язку із закінченням навчання та направлено на подальше навчання до Уманського професійного ліцею.

Всупереч вимог ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» одноразова грошова допомога випускниці ОСОБА_5 не виплачувалась. Крім того, адміністрацією школи-інтернат виплата грошової допомоги регламентованої п.п. 1 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» також не здійснювалась.

Уманською місцевою прокуратурою під час вивчення стану законності з питань дотримання законодавства про охорону дитинства на території Уманського району встановлено, що ОСОБА_5, є дитиною, позбавленою батьківського піклування, яка навчалася і виховувалася в Бабанській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат Черкаської обласної ради.

Неповнолітня ОСОБА_5 не має спеціальної юридичної освіти, відноситься до соціально-незахищеної категорії населення, не має рідних, які б піклувалися про її добробут, тому прокуратурою прийнято рішення про звернення до суду із позовною заявою про захист її порушених прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV (далі - Закон № 2342) встановлено, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком (частина 2 статті 9 цього Закону).

Частиною сьомою статті 8 Закону № 2342-IV визначено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Абзацом 16 статті 1 Закону № 2342-IV передбачено, що випускники закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи, які перебували на повному державному забезпеченні у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і закінчили своє перебування у зазначеному закладі у зв'язку із закінченням навчання.

При цьому, частина 7 статті 8 Закону № 2342-IV встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші. Отже, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленої законом.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років у 2016 році становив 1531 грн. Отже, виходячи з аналізу вищенаведених норм, позивач при випуску із вказаного навчального закладу повинен був отримати одноразову грошову допомогу не менше чим 9186 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 13 Постанови № 226 дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом.

Проте, відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону № 2342-IV закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений Законом, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової допомоги за Положенням № 226.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, та оскільки норми Положення № 226 прийняті до набрання чинності Законом № 2342 та не приведені у його відповідність, при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону № 2342-IV, згідно якого одноразова грошова допомога підлягає виплаті позивачу у розмірі 6 прожиткових мінімумів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАСУ від 10.08.2016 року №К/800/21885/16.

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки позивач після закінчення школи-інтернату, не була працевлаштована, а продовжила навчання у Уманському професійному ліцеї, то виплата їй спірної допомоги не передбачена.

Київський апеляційний адміністративний суд не погоджується з такою позицією апелянта, оскільки позивачу, як випускнику навчального закладу із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування грошова допомога мала бути виплачена відповідно до положень статті 8 Закону № 2342 у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, тобто 9186 грн. При цьому, посилання відповідача на Положення № 266 є необґрунтованими, оскільки її положення не відповідають Закону № 2342, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Бабанська спеціальна загальноосвітня школа - Інтернат І-ІІ ступенів Черкаської обласної ради» залишити без задоволення.

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.