Справа № 742/3563/16-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 742/3563/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Бездідько В.М. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

10 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.11.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати дії Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 неправомірними;

- зобов'язати Прилуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити виплату пенсії ОСОБА_3, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 06.11.2015 в повному обсязі.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.11.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 перебуває на обліку в Прилуцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та з 01.09.2015 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З 06.11.2015 позивач працює на посаді секретаря Ладанської селищної ради та відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є посадовою особою місцевого самоврядування.

З 06.11.2015 відповідач припинив ОСОБА_3 виплату пенсії.

04.10.2016 позивач звернулася до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про роз'яснення причин не виплати їй пенсії, за період з 06.11.2015 по теперішній час.

Листом Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 17.10.2016 № 160/10/С-3 позивачу було роз'яснено, що їй, як посадовій особі місцевого самоврядування, пенсія за віком не виплачується з 06.11.2015 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIIІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 № 911-VІІІ (а.с.4).

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що застосування змін у ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», внесених Законом № 213-VIII, призводить до порушення реалізації права відповідної категорії осіб на соціальний захист та обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, та оскільки, до 01.06.2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, то з цієї дати норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів є скасованими, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Частиною 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

З 01.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, яким внесено зміни до ряду законів, зокрема до Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких: тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911 -VIII, дію частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» продовжено з 01.01.2016 по 31.12.2016.

При цьому, у відповідності до п. 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України № 213-VIII, у разі неприйняття до 01.06.2015 Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Однак, у вказаний в п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213, строк щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнятий не був.

Разом з тим п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 213- VIII від 02.03.2015 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Отже, дана правова норма чітко визначає подію, з настанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інших спеціальних законів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки 01.06.2015 посада, на якій працює позивач, вже не дає їй право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», то позивач перестала бути особою, якій у відповідності до Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» з 01.04.2015 було призупинено виплату пенсії, у зв'язку із чим і відпали підстави для застосування даної норми закону, і відповідно пенсія позивачу з даної дати повинна бути поновлена до виплати, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянта судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015).

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється в таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір мінімальної заробітної плати; фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру; у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється в таких розмірах, зокрема: за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив 1378 грн.

З позовної заяви позивача вбачається, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру (визнати дії Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 неправомірними; зобов'язати Прилуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити виплату пенсії ОСОБА_3, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 06.11.2015 в повному обсязі).

Отже, ставка судового збору за подачу позову становила: (1378 х 0,4) х 2 = 1 102, 4 грн.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом, то у відповідності до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» відповідачу потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 212, 64 грн. (1 102, 40 х 110 %).

Керуючись ст.ст. 122, 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.11.2016 - без змін.

Стягнути з Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 1007, код класифікації 22030101) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 1 212, 64 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.