Справа № 185/8057/16-а(2-а/185/508/16)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2017 рокусправа № 185/8057/16-а провадження №2а/185/508/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року по справі №185/8057/16-а (провадження №2а/185/508/16) за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірної відмови щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірною відмову Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за його заявою, у зв'язку з недостатністю документів;

- зобов`язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити йому пенсію на пільгових умовах за вислугу років з моменту настання права на пенсію, як водію міського пасажирського транспорту за період роботи з 06.09.1985 року по 19 липня 2006 року та з 28.02.2012 року по 23.04.2012 року, з часу звернення за призначенням пенсії, тобто з 20 вересня 2016 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що у період з 06.09.1985 року по 19 липня 2006 року та з 28.02.2012 року по 23.04.2012 року він працював водієм 1-го та 2-го класу на різних марках автобусів на внутріміських маршрутах, зайнятих пасажирськими перевезеннями у межах міста Павлограда. По досягнення 55-річного віку, 20 вересня 2016 року, він звернувся до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак в цьому йому було відмовлено, оскільки із наданих позивачем документів не вбачається, що він працював водієм саме на міському пасажирському транспорті. На думку позивача, його право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджено належними документами, а тому рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах є протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено, а саме:

визнано незаконним рішення Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1;

зобов'язано Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за вислугу років, з часу звернення за призначенням пенсії, тобто з 20 вересня 2016 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Павлоградське об'єднане управління

Пенсійного фонду України Дніпропетровської області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в

якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована, фактично, тими обставинами, які стали підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії. Відповідач не погоджується з рішенням суду з тих підстав, що в наданих позивачем документах відсутня будь-яка інформація про роботу позивача на посаді водія саме міського пасажирського транспорту, у зв'язку з чим неможливо визначити право позивача на пенсію за віком на пільгових умовах.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які з огляду на доводи апеляційної скарги не спростовуються відповідачем, свідчать про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням 55-ти річного віку, 20 вересня 2016 року звернувся до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, з огляду на наявність необхідного трудового стажу на посаді, яка дає право на призначення пільгової пенсії за п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом №7273/05/18 від 27.09.2016 року Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відмовило позивачу у призначанні пенсії за віком на пільгових умовах. Відмова фактично мотивована тим, що в наданих позивачем документах відсутня будь-яка інформація про роботу позивача на посаді водія саме міського пасажирського транспорту, у зв'язку з чим неможливо визначити право позивача на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с.9).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт роботи ОСОБА_1 водієм автобусів, зайнятих пасажирськими перевезеннями у межах міста Павлограда з повним робочим днем, тобто на посаді, що дає право на призначення пільгової пенсії, підтверджено наданими документами та показаннями свідків. З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пільгової пенсії відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п. «з» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час звернення із заявою про призначення пенсії) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, зокрема, чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до ст..62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Досліджені судом відомості трудової книжки позивача свідчать про те, що ОСОБА_1 працював з 06.09.1985 року водієм 2-го класу в Павлоградському АТП 03113. 01.01.1992 року позивачу присвоєно 1-ий клас водія. 30.09.2000 року позивача звільнено з посади за власним бажанням. Павлоградське АТП 03113 з 15.08.1986 року перейменовано в АТП 31208, яке з 01.02.1988 року перейменоване в Павлоградське АТП 11208.

01.10.2000 року позивач прийнятий водієм 1-го класу на будь-які марки автобусів в ЗАО «Павлоградське АТП». 19.07.2006 року позивача звільнено з посади за власним бажанням. ЗАО «Павлоградське АТП» реорганізовано в ООО «Павлоградське АТП» з 23.07.2002 року.

28.02.2012 року позивач прийнятий водієм 1-го класу на будь-які марки автобусів та маршрути в ООО «Павлоградське АТП». 23.04.2012 року позивача звільнено з посади за власним бажанням (а.с.26-28).

Окрім відомостей трудової книжки, займана позивачем посада підтверджується архівною довідкою №Б-546 від 13.09.2016 року, виданою архівним відділом Павлоградської міської ради, згідно якої в архівному фонді ВАТ «Павлоградське АТП 11208» є відомості про: зарахування гр.. ОСОБА_1 «водителем 2 класса на любые марки автобусов в а/к №6» (так в документі) з 06 вересня 1985 року (наказ №181-к від 06.09.1985); присвоєння «ОСОБА_1, водителю а/к №3 квалификацию водителя 1 класса» (так в документі) з 01 січня 1992 року (наказ №6-клс від 10.01.1992); звільнення з роботи з 30 вересня 2000 року (наказ №107-к від 29.09.2000). Повна зайнятість гр. ОСОБА_1 підтверджується на підставі наказів з особового складу, табуляграм, особової картки (ф.Т-2) 1985-2000 роки) (а.с.13).

Крім того, стаж роботи позивача на посаді водія підтверджується архівною довідкою №Б-547 від 13.07.2016р. про нараховану заробітну плату за 1985-1990рр. (а.с.14), архівною довідкою №Б-548 від 13.07.2016р. про нараховану заробітну плату за 1991-1995рр. (а.с.15), архівною довідкою №Б-548/1 від 13.07.2016р. про нараховану заробітну плату за 1996-2000рр. (а.с.16), наказом в.о. начальника Павлоградського АТП 03113 №181-к від 06.09.1985р. про прийняття ОСОБА_1 водієм 2-го класу на будь-які марки автобусів в а/к-6 (а.с.20), наказу Павлоградського АТП 11208 №107-к від 29.09.2000р. про звільнення ОСОБА_1 з посади за власним бажанням (а.с.22), наказом Павлоградського АТП 11208 №6-клс від 10.01.1992р. про присвоєння ОСОБА_1, водію АК-З з 01.01.1992р. кваліфікації водія 1-го класу.

Інші документи, які б свідчили про трудову діяльність позивача, до архівних установ не передавалися.

Отже, встановлені обставини справи, які фактично не заперечуються і відповідачем, свідчать про те, що у вказаний період позивач працював на посаді водія автобусів. Але за позицією пенсійного органу, оскільки трудова книжка та архівна довідка №Б-546 від 13.09.2016 року не містить відомостей про те, що позивач працював водієм саме міського пасажирського транспорту, то, за позицією УПФУ, відсутні підстави для зарахування цього періоду роботи до стажу, який надає право на призначення пільгової пенсії.

Відповідно до положень п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637 (далі Порядок №637), згідно з яким за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та встановлюючи характер виконуваної позивачем роботи та умови праці, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які працювали разом з позивачем спочатку в Павлоградському АТП 03113, а потім в його перейменованих підприємствах правонаступниках: Павлоградське АТП 31208, Павлоградське АТП 11208, ВАТ «Павлоградське АТП 11208». Вказані особи засвідчили факт роботи позивача водієм автобусів, зайнятих пасажирськими перевозками у межах міста Павлограда з повним робочим днем.

Крім цього, з листа архівного відділу Павлоградської міської ради від 07.09.2016р. №Ж-227 «Про надання інформації» та долученої до нього копії наказу директора Павлоградське АТП 11208 від 21.09.1988р. №423 вбачається, що видом діяльності цього підприємства є перевезення пасажирів.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Докази того, що позивач у спірні періоди працював на посаді водія автобусів, зайнятих пасажирськими перевозками, не спростовані відповідачем та в своїй сукупності дозволяють прийти висновку про те, що у вказаний період часу позивач працював на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність рішення УПФУ щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про не надання інформації щодо атестації робочого місця позивача.

Доводи відповідача щодо необхідності підтвердження атестацією робочого місця умов праці позивача, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Законом України „Про пенсійне забезпечення" передбачено, що за результатами атестації робочих місць призначаються пенсії за віком на пільгових умовах особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Атестація робочих місць за умовами праці, відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442, проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Отже, з числа водіїв автотранспортних засобів атестації підлягають робочі місця лише тих водіїв, які зайняті на роботах у технологічних процесах виробництв із шкідливими і важкими умовами праці (гірничі роботи, роботи в розрізах, кар'єрах тощо).

Робота водія автобуса, зайнятого пасажирськими перевезеннями, у розумінні постанови КМУ №442, не належить до категорії із шкідливими і важкими умовами праці, у зв'язку з чим проведення атестації робочих місць за умовами праці на відповідних робочих місцях не вимагається.

У спірному випадку визначальним є встановлення факту роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту, і такий факт, на думку колегії суддів, є доведеним.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року по справі №185/8057/16-а (провадження №2а/185/508/16) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 13.12.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк