Справа № 820/6063/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 січня 2017 р. № 820/6063/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

При секретарі - Алавердян Е.А.

За участі:

Представника позивача - Халабурдіна С.В.

Представника відповідача - Забайрачної С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ДМ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СК ДМ", звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 27 вересня 2016 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 12 000 грн., № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 468 343 грн. і застосуванні штрафні (фінансові) санкції у розмірі 105 642, 5 грн., та № про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на 623 798 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 311 899 грн.

Позивач вважає зазначені податкові повідомлення-рішення неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому просить скасувати їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях, та просив у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "СК ДМ" () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року.

За результатами перевірки складено акт № 346/20-40-14-03-08/38257900 від 29.06.2016 року, яким встановлено порушення ТОВ "СК ДМ" вимог законодавства України, а саме:

- п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138 п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, внаслідок чого ТОВ «СК ДМ» занижено податок на прибуток на загальну суму 468343 грн., в т.ч. 2014р. - 422570 грн., 2015р. - 45773 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1, абзацу першого п. 201.7 і абзацу першого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого ТОВ «СК ДМ» занижено податок на додану вартість до сплати на загальну суму 623798 грн., в тому числі: за серпень 2013р. - 1798 грн., травень 2014р. - 26473 грн., червень 2014р. - 1693 грн., липень 2014р. - 6940 грн., серпень 2014 - 200207 грн., вересень 2014- 254070 грн., жовтень 2014 - 15367 грн., березень 2015 -20183 грн., квітень 2015 - 16233 грн., червень 2015 - 14442 грн., лютий 2016р. - 66392 грн.;

- відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день, за неоприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми: 75322,31*2 + 2400,00*5 + 76471,99*5 = 545 004,57 грн.

Позивач, не погоджуючись із викладеними в акті перевірки висновками, звернувся до ГУ ДФС у Харківській області із запереченнями № 15/9-1 від 15.09.2016 року.

Так, 22.09.2016 року за наслідками розгляду вказаних заперечень підприємства позивача ГУ ДФС у Харківській області надано відповідь № 5405/10/20-40-14-03-17, в якій зазначило, що п. 1 та п. 2 висновку акту перевірки №346/20-40-14-03-08/38257900 від 29.06.2016 року вважаємо вірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства; п. 3 висновку акту перевірки №346/20-40-14-03-08/38257900 від 29.06.2016 залишені без змін в частині отримання готівки в сумі 2400,00 грн. (квитанція ЗАТ КБ «Приватбанку» від 22.12.2015), яку не оприбутковано до каси підприємства. В іншій частині заперечення стосовно встановлених порушень касової дисципліни підлягає задоволенню.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення:

- № від 27.09.2016 року, яким підприємству позивача збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт,послуг) в розмірі 935697,00 грн., з яких 623798,00 грн. - за основним платежем, 311899,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 27.09.2016 року, яким підприємству позивача збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 573985,50 грн., з яких 468343,00 грн. - за основним платежем, 105642,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 27.09.2016 року, яким підприємству позивача нараховано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 12000,00 грн.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки, згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами ПК України.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Крім того, згідно з п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та заліку виконаної роботи. Під терміном замовник слід розуміти вантажовідправника або вантажоодержувача, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів. При цьому, вантажовідправник - це будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.

Відповідно до п.п.11.5, 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Судом встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 27.09.2016 року винесено за результатами аналізу правовідносин позивача з контрагентами ТОВ «ВКФ Дельта-М», ТОВ «Констракшн Лайн» та ТОВ «Секвойя-СК».

Щодо взаємовідносин ТОВ "СК ДМ" з контрагентом ТОВ «ВКФ Дельта-М» суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки підставою для визначення податкового зобов'язання по взаємовідносинах з ТОВ «ВКФ Дельта-М» послугувало те, що Індустріальною ОДПІ м. Харкова складено акт перевірки ТОВ «ВКФ Дельта-М», за яким встановлено факт формування даним підприємством податкових зобов'язань по операціям з підміни товарів та встановлено інформацію щодо порушення кримінальної справи за статтею 205 Кримінального кодексу України по даному підприємству. У зв'язку з цим, контролюючий орган дійшов висновку про залучення позивача до схеми формування штучного податкового кредиту.

Матеріалами справи підтверджено, що господарські взаємовідносини між ТОВ «СК ДМ» та ТОВ «ВКФ Дельта-М» здійснювалися на підставі договорів:

- № 20/1 від 20 січня 2016 р., предметом якого було виконання навантажувально-розвантажувальних робіт та зняття верхнього ґрунтово-рослинного шару ґрунту на об'єкті Замовника;

- № 05/2 від 05 лютого 2015 року, предметом якого було надання послуг по зустрічі, розміщенні учасників змагань, організація спортивних змагань і комплексне обслуговування та організація урочистих вечорів.

Виконання договорів підтверджується первинними документами, наявними в матеріалах справи, а саме: актами здачі-приймання робіт; платіжними дорученнями; актами прийому-передачі виконаних робіт.

Щодо взаємовідносин ТОВ "СК ДМ" з контрагентом ТОВ «Констракшн Лайн» суд зазначає наступне.

З Акту перевірки вбачається, що підставою для визначення податкового зобов'язання є акт від 12.12.2014 року №266/15-53-22-3/39161193 ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області «Про неможливість проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Констракшн Лайн» щодо підтвердження взаємовідносин з контрагентами за період жовтень 2014 року», акт відсутності посадових осіб підприємства №139/15-53-22-3/39161193 від 12.12.2014 та акт перевірки ТОВ «Констракшн Лайн», в якому зазначено про здійснення підприємством операцій з продажу при малих обсягах придбання, про неможливість здійснення господарських операцій вказаним підприємством, свідоцтво платника ПДВ було анульоване 10.07.2015. На підставі чого, контролюючий орган дійшов висновку про неможливість здійснення фінансово-господарських операцій підприємства позивача з ТОВ «Констракшн Лайн».

Між ТОВ «СК ДМ» (Замовник) і ТОВ «Констракшн Лайн» (Підрядник) 15 вересня 2014 року укладено договір підряду № 1509-к, за яким підрядник взяв обов'язки виконати комплекс робіт по прокладенню кабельної лінії для зовнішнього електропостачання об'єкта.

Виконання договорів підтверджується первинними документами, наявними в матеріалах справи, а саме: Акти здачі-приймання робіт № 803 від 9 жовтня 2014 року; платіжні доручення № 691 від 27.11.2014; податкова накладна № 803 від 09.10.2014 року; Акт здачі-приймання робіт від 9 жовтня 2014 року; платіжні доручення № 3334 від 26.09.2014, № 3337 від 29.09.2014, № 34І03.11.2014, № 3510 від 05.11.2014, № 3558 від 12.11.2014, № 3572 від 14.11.2014, № 3676 від 0312.2014, № 3740 від 23.12.2014, № 691 від 27.11.3; податкова накладна № 803 від 09.10.2014 року; податкова накладна № 73 від 09.10.2014 року.

За Договором підряду № 1509-к від 15 вересня 2014 року вбачається, що ТОВ «СК ДМ» (Замовник) доручає, а ТОВ «Констракшн Лайн» (підрядник) приймає на себе зобов'язання виконати комплекс по прокладенню кабельної лінії для зовнішнього електропостачання об'єкта, розташовані адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 14 «А».

За Договором підряду № 15/09-01 від 15 вересня 2014 ТОВ «СК ДМ» (підрядник) зобов'язується за завданням ТОВ «ЄДС-Інжірінг» (замовник) виконати із матеріалів замовника загально будівельні роботи по прокладенню кабельної лінії для зовнішнього електропостачання об'єкта, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 14 «А».

ТОВ «СК ДМ» для виконання зобов'язань за цим Договором було залучено ТОВ «Констракшн Лайн» на підставі Договору підряду № 1509-к від 15 вересня 2014 року.

Прокладення кабельної лінії для зовнішнього електропостачання об'єкта здійснювалося ТОВ «Констракшн Лайн» із матеріалів ТОВ «ЄДС-Інжірінг».

Щодо взаємовідносин ТОВ "СК ДМ" з контрагентом ТОВ «Секвойя-СК» суд зазначає наступне.

З Акту перевірки вбачається, що підставою для визначення податкового зобов'язання послугувала інформація стосовно порушення кримінальної справи за фактом скоєння злочину передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України по підприємству ТОВ «Секвойя-СК» (38000667) - КП №0000018 від 12.02.2015, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України. Свідоцтво платника ПДВ анульовано 15.10.2014. (зазначена інформація внесена ГУ ДФС у Житомирській області 26.07.2016).

Із матеріалів справи судом встановлено, що між ТОВ "СК ДМ" та ТОВ «Секвойя-СК» було укладено договори на постачання ремонтно-будівельних робіт.

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Секвойя-СК» позивачем було надано первинні документи, наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 27.09.2016 року винесено за результатами аналізу правовідносин позивача з контрагентами ТОВ «Аркомбуд», ПАТ «Нововодолазький молокозавод», ТОВ «Тріумф технологій», ТОВ «Оптіма-Д» та ТОВ «Престиж-ТК».

Як випливає із акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про завищення податкового кредиту з огляду на те, що податкові декларації ТОВ «Аркомбуд» ПДВ за травень та липень 2014 року, які мають статус «до відома» та не визначені як податкові, не зазначення ПАТ «Нововодолазький молокозавод» у додатку до декларації з ПДВ за червень-липень 2014 року позивача в якості контрагента, на адресу якого здійснювалися господарські операції, відсутність декларації з ПДВ ТОВ «Тріумф технологій» за серпень 2013 рік, не надання ТОВ «Оптіма-Д» та ТОВ «Престиж-ТК» додатку № 5 до декларації з ПДВ за лютий 2016 року.

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Аркомбуд», ПАТ «Нововодолазький молокозавод», ТОВ «Тріумф технологій», ТОВ «Оптіма-Д» та ТОВ «Престиж-ТК» позивачем було надано первинні документи, наявні в матеріалах справи.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи первинні документи містять всі обов'язкові реквізити передбачені положеннями ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку .

Угоди, укладені між позивачем та контрагентами, є чинними та не визнаними в установленому порядку недійсними. Виконання угод підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками та іншими документами, які містяться в матеріалах справи.

Суд вважає, що позивачем було повністю дотримано всіх вимог ПК України з реалізації права формування податкового кредиту по операціях з контрагентами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, чинне законодавство встановлює, що визнання правочинів недійсним - це виключна прерогатива суду.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вважає за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Крім того, суд зазначає, що в силу закону, отримання контролюючим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальному провадженню, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не надано до суду жодних доказів відкриття кримінальних проваджень відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність винесених податкових повідомлень-рішень № від 27.09.2016 року та № від 27.09.2016 року.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 27.09.2016 року, яким підприємству позивача нараховано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 12000,00 грн., суд зазначає, що під час розгляду даної справи представником відповідача не було надано до суду жодних доказів та пояснень на підтвердження винесення вказаного податкового повідомлення - рішення, а тому суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення № від 27.09.2016 року є таким, що підлягає скасуванню.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень -рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ДМ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 27 вересня 2016 року №, № та №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (код 39599198) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ДМ" сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 22825 (двадцять дві тисячі вісімсот двадцять п'ять) грн. 24 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі виготовлена 13 січня 2017 року.

Суддя А.В. Зінченко