Справа № 815/2705/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2705/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

відповідач:

Головне управління

Національної поліції

в Одеській області: ОСОБА_3 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Атестаційної комісії № 8 Головного управління Національної поліції в Одеській області, Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону № 1, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів № 473 від 17.03.2016р., № 206 о/с від 12.04.2016р., поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання незаконним та скасування висновку атестаційної комісії про невідповідність займаній посаді та звільнення зі служби в поліції від 11.03.2016р., визнання незаконним та скасування висновку апеляційної атестаційної комісії від 25.03.2016р.,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП в Одеській області), Атестаційної комісії № 8 Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі АК № 8 ГУНП в Одеській області), Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону № 1, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

визнати незаконними та скасувати накази начальника ГУНП в Одеській області №473 від 17.03.2016 р., № 206 о/с від 12.04.2016 р. в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1, звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області;

поновити ОСОБА_1 на раніше займаній посаді інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, а у випадку неможливості, зобов'язати ГУНП в Одеській області призначити на рівнозначну посаду у Шевченківському відділенні Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області;

виплатити відповідне грошове утримання з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення;

стягнути з ГУНП в Одеській області на користь позивача суму завданої моральної шкоди у розмірі 20000 гривень;

визнати незаконним та скасувати, прийнятий щодо ОСОБА_1 висновок атестаційної комісії ГУНП в Одеській області, висновок про невідповідність займаній посаді та звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність від 11.03.2016р.;

визнати незаконним та скасувати прийнятий Апеляційною комісією Південного регіону висновок від 25.03.2016р. про відхилення скарги ОСОБА_1 на висновок атестаційної комісії ГУНП в Одеській області висновок від 11.03.2016р.;

допустити негайне виконання рішення суду в частині позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом ГУНП в Одеській області №206 о/с від 12.04.2016 р. ОСОБА_1 звільнено з посади інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Підставою для винесення вищевказаного наказу послугував наказ ГУНП в Одеській області № 473 від 17.03.2016р. Позивач вважає, що службове розслідування проведене з порушенням встановленого порядку, оскаржувані накази винесено з надуманих підстав, які не відповідають дійсності, оскільки станом на день видачі наказу про звільнення зі служби в органах поліції було прийнято рішення Роздільнянським районним судом, яким не підтверджено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Крім того, у період з 19.02.2016р. по 15.03.2016 р. позивачем пройдено атестування поліцейських, за результатами якого АК №8 ГУНП в Одеській області прийнято висновок, визначений пп.4 п.15 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1465 від 17.11.2015 р. (далі Інструкція №1465), - «займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідальність». Не погоджуючись із зазначеним висновком, позивач подав апеляційну скаргу до Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону №1, яка відхилила апеляційну скаргу. На думку позивача, вищезазначені висновки атестаційної комісії та атестаційної апеляційної комісії є протиправними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на перевірених та встановлених фактах.

Від відповідача - ГУНП в Одеській області надійшли письмові заперечення на адміністративний позов та заперчення на доповнення до адміністративного позову, в яких в обґрунтування правової позиції, зокрема, зазначено, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, пояснивши, що 17.01.2016 р. о 03:30 год. на вул. Софіївській в м. Одесі працівниками УПП в м. Одесі ДПП було зупинено автомобіль марки «ВАЗ 2106», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача, який здійснив поворот праворуч, не подавши сигналу світловим показником повороту. Під час затримання у позивача не було при собі відповідних документів на право керування транспортним засобом, останній поводив себе з працівниками патрульної служби недисципліновано, від проходження медичного огляду відмовився. Крім того, відповідачем зазначено, що атестування позивача проведено у межах наданих повноважень атестаційною комісією та у спосіб, який передбачений Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції № 1465.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача - ГУНП в Одеській області проти позову заперечував, в тому числі з підстав, зазначених у запереченнях на адміністративний позов та заперченнях на доповнення до адміністративного позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повном у обсязі.

Відповідачі АК №8 ГУНП в Одеській області, Апеляційна атестаційна комісії Південного регіону №1 та третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області явку представників до судового засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 проходив службу в органах Національної поліції України, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори з відповідачем ГУНП в Одеській області щодо її проходження, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, накладення дисциплінарних стягнень під час її проходження згідно п.2 ч.2 ст.17 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідачі АК № 8 ГУНП в Одеській області, Апеляційна атестаційна комісія Південного регіону № 1 є спеціальними органами з питань проведення атестування поліцейських, які створені відповідно до п.п.1 п.2 Розділу ІІ та Розділу ІV Інструкції №1465, до компетенції яких віднесено проведення атестування поліцейських та згідно п.15 Розділу цієї Інструкції складання обовязкового для керівника поліцейського висновку про подальше його просування по службі або звільнення з неї, а тому, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.17 КАС України, спори щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності з цього приводу віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Позивач з вересня 2009 року проходив службу в оганах МВС України, в органах поліції з 07.11.2015 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України Про Національну поліцію службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Наказом ГУНП в Одеській області № 124 о/с від 07.11.2015 р. відповідно до пунктів 9, 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» з 07.11.2015р. ОСОБА_1 (М-220228), який мав спеціальне звання «капітан міліції», призначено інспектором Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області та присвоєно йому спеціальне звання «капітан поліції» (а.с. 63).

17.01.2016 р. працівниками патрульної служби складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №454978 відносно капітана поліції ОСОБА_1, з якого вбачається, що ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного спяніння керував транспортним засобом, від медичного огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ОСОБА_5 дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 130 КУпАП (зворотній бік а.с. 52), в звязку з чим винесено постанову серії ПС2 №863924 (а.с. 52).

Наказом ГУНП в Одеській області №76 від 18.01.2016 р. призначено проведення службового розслідування відносно позивача за вказаним фактом (а.с. 48).

Згідно п.5.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12.03.2013 р. (далі Інструкція № 230), службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

В матеріалах справи міститься доповідна записка начальника УКЗ ГУНП в Одеській області «Про продовження терміну проведення службового розслідування» від 18.02.2016р., в якій останній просив продовжити строк проведення службового розслідування до 18.02.2016р. Доповідна записка адресована начальнику, яким призначено службове розслідування та у верхньому лівому куті містить його підпис (а.с. 62). Відтак, твердження позивача щодо порушення відповідачем строку проведення службового розслідування є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Наказом ГУНП в Одеській області №473 від 17.03.2016 р. за грубе порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV, п. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», п.п. 2.1, 2.5 ОСОБА_5 дорожнього руху, що виразилось у керуванні 17.01.2016р. автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння, непредявленні відповідних документів на право керування транспортним засобом, відмові від проходження медичного огляду, особистій недисциплінованості, нетактовній певедінці з працівниками патрульної поліції, проявленні нещирості при наданні пояснення в ході службового розслідування, до інсектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за п. 8 ст.12 Дисциплінарного статуту (а.с. 9-10).

Як вбачається з матеріалів спави, наказ ГУНП в Одеській області №473 від 17.03.2016 р.Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області вмотивований службовим розслідуванням, за результатами якого складено відповідний висновок (а.с. 57-60).

Зі змісту висновку службового розслідування, затвердженого 29.02.2016р., вбачається, що 17.01.2016 р. о 03:30 год. по вул. Софіївській в м. Одесі працівниками УПП в м. Одесі ДПП було зупинено автомобіль марки «ВАЗ 2106», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який, у порушення вимог п. 9.2 «б» ОСОБА_5 дорожнього руху, здійснив поворот праворуч, при цьому не подав сигнал світловим показником повороту. Під час перевірки відповідних документів на право керування вказаним вище транспортним засобом було встановлено, що ОСОБА_1, у порушення вимог п.п. 2.1, 2.9 «б» ОСОБА_5 дорожнього руху, керував транспортним засобом, без відповідних документів та з явними ознаками алкогольного спяніння. Позивача було доставлено до КУ Одеський обласний центр психічного здоровя» для встановлення факту вживання алкоголю та визначення ступеню алкогольного сп'яніння. При цьому позивач, в порушення вимог п 2.5 ОСОБА_5 дорожнього руху, від проходження медичного огляду в присутності двох свідків відмовився, що підтверджується висновком № 000064 від 17.01.2016 р. та письмовими поясненнями лікаря ОСОБА_6 від 10.05.2016 р. Після цього, ОСОБА_1 втік з медичного закладу.

З урахуванням наведених обставин, у висновку зазначається, що така подія є наслідком низьких моральних якостей ОСОБА_1, грубого порушення ним вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. №3460-IV, п. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», п.п. 2.1, 2.5 ОСОБА_5 дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р., що виразилось у особистій недисциплінованості, грубому порушенні ОСОБА_5 дорожнього руху та керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, непред'явленні відповідних документів на право керування транспортним засобом, відмові від проходження медичного огляду для втановлення стану сп'яніння, втечі з місця складання адміністративних матеріалів та виявлення неповаги до патрульних поліцейських.

Вказані адміністративні правопорушення з боку позивача були зафіксовані працівниками УПП за допомогою відеокамер, зареєстрованих в «ІТ» відділу УПП в місті Одесі ДПП. Також зазначені порушення знайшли своє відображення в письмових поясненнях посадових осіб (а.с. 66-71).

Також зазначено, що під час службового розслідування ОСОБА_1 проявляв нещирість та від надання пояснень на підставі ст. 63 Конституції України відмовився (а.с. 49).

З метою повідомлення та ознайомлення ОСОБА_1 із наказом ГУНП в Одеській області №473 від 17.03.2016 р., працівниками Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області було здійснено телефонний дзвінок, проте позивач відмовився прибути до кабінету №94 (адміністративне приміщення Примсорського РВ, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 42) для ознайомлення з наказом, пояснивши, що його дружина перебуває у лікарні. В підтвердження цих обставин в матеріалах справи міститься акт від 24.03.2016 р. (а.с. 72). Із наказом №473 від 17.03.2016 р. позивач ознайомився 07.04.2016 р., що підтверджується його особистим підписом на копії цього наказу (а.с. 10).

08.04.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до керівництва ГУНП в Одеській області із заявою про перегляд результату службового розслідування та скасування наказу №473 від 17.03.2016 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції з урахуванням постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.03.2016 р. (а.с. 12-13).

11.05.2016р. т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області затверджено висновок «Про результати розгляду скарги ОСОБА_1А.», в якому зазначено, що проведеною перевіркою підстав для скасування наказу № 473 від 17.03.2016 р. не встановлено (а.с. 212-213).

Листом від 12.05.2016р. (вих. №9/1644) позивача повідомлено, що проведеною перевіркою підстав для скасування наказу не встановлено (а.с. 217).

Наказом ГУНП в Одеській області № 206 о/с від 12.04.2016р., на підставі наказу ГУНП в Одеській області №473 від 17.03.2016 р. та подання т.в.о начальника Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 07.04.2016р., капітана поліції ОСОБА_1 (М-220228), інсектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію України» звільнено зі служби з 12.04.2016р. за п.6 ч.1 ст. 77 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (а.с. 11).

В матеріалах справи міститься лист Управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області від 23.11.2016р. (вих. № 9/6799), в якому зазначено, що в ГУНП в Одеській області відбулись організаційно-штатні зміни та посаду інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, яку обіймав позивач, 16.11.2016р. скорочено (а.с. 201).

Не погоджуючись, зокрема, з вищезазначеними наказами ГУНП в Одеській області, позивач оскаржив їх до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів начальника ГУНП в Одеській області №473 від 17.03.2016 р., № 206 о/с від 12.04.2016 р. в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1, звільнення позивача з посади інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд зясовує, чи використане повноваження, надане субєкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції до ОСОБА_1 застосовано у зв'язку з порушенням останнім службової дисципліни, зокрема, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. №3460-IV, п. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», п.п. 2.1, 2.5 ОСОБА_5 дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р., що виразилось у особистій недисциплінованості, грубому порушенні ОСОБА_5 дорожнього руху та керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, непред'явленні відповідних документів на право керування транспортним засобом, відмові від проходження медичного огляду для втановлення стану сп'яніння, втечі з місця складання адміністративних матеріалів та виявлення неповаги до патрульних поліцейських. Факт вчинення позивачем таких дій підтверджується, зокрема, відеозаписом дослідженим в судовому засіданні, поясненнями патрульних поліцейських (а.с. 66-71), поясненнями ОСОБА_7 (а.с. 214).

Законом України Про Національну поліцію визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського.

Частиною 1 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

В той же час, пунктом 4 «Прикінцевих та Перехідних положень» Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не було затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22.02.2006 р., який не втратив чинність і продовжує діяти як станом на момент вчинення проступку позивачем, так і на момент накладення дисциплінарного стягнення.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV(далі - Дисциплінарний статут).

В силу положень ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом ст.7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту надає підстави для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно зі ст.2 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ч.1 ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Як визначено ч.1 ст.14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Також суд зазначає, що згідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, судом зясовано, що необхідність забезпечення своєчасного та якісного проведення службових розслідувань за фактами порушень законності та надзвичайних подій за участю особового складу поліції, вмотивована повним, обєктивним і всебічним розслідуванням обставин порушень, скоєних працівниками поліції, виявленням причин і умов, що сприяли їх скоєнню, встановленням винних і забезпеченням правильного застосування чинних нормативних актів для того, щоб кожний винний був притягнутий до відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені вище факти та обставини, суд дійшов висновку, що обставини, які послугували підставами для проведення відносно позивача службового розслідування та відображені у висновку службового розслідування та в оскаржуваних наказах відносно ОСОБА_1, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 25 Дисциплінарного статуту, працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Пунктом 2.1 Інструкції № 230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно висновку службового розслідування за фактом порушення позивачем службової дисципліни, підставою для проведення службового розслідування стала подія, повязана з грубим порушенням позивачем ОСОБА_5 дорожнього руху.

Відповідно до п. 5.4 Інструкції № 230, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

З огляду на викладені вище норми чинного законодавства та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивача обгрутовано було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, зокрема, за порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.03.2016р. у справі № 511/476/16-п (номер провадження 3/511/170/16) провадження по адміністративній справі стосовно позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП закрито в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас ч.4 ст.72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Передбачене ч.1 ст.72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених ч.1 ст.72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

При цьому, судом також повинно бути враховано вимоги ч.ч. 4, 5 ст. 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку. Аналогічну правову позицію висловлено Вищим адміністративним судом в листі №2379/12/13-12 від 14.11.2012р. «Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України».

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем надано достатньо доказів, які дають підстави зробити висновок про те, що ОСОБА_4 своїми протиправними діями грубо порушив вимоги законодавства України, недотримався вимог Дисциплінарного статуту, чим завдав значної шкоди інтересам суспільства, що негативно вплинуло на імідж поліції, оскільки відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію поліцейський зобовязаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Таким чином, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено, що позивач своїми навмисними діями скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Так, п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд зазначає, що звільнення позивача зі служби в поліції відбулось саме у зв'язку з порушенням позивачем службової дисципліни, що підтверджено результатами службового розслідування. При цьому, проведення такого розслідування та встановлення обставин фактичної дійсності законодавцем віднесено до компетенції відповідача.

Судом встановлено, що службове розслідування відносно дій капітана поліції, інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області проведено у повній відповідності до вимог Дисциплінарного статуту та Інструкції № 230.

Позивачем в ході судового розгляду справи не надано жодних доказів, що свідчили б про порушення ГУНП в Одеській області порядку проведення службового розслідування.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що відповідач ГУНП в Одеській області, приймаючи накази № 473 від 17.03.2016р., № 206 о/с від 12.04.2016р., діяв у межах своїх повноважень з урахуванням всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, відтак відсутні правові підстави для скасування останніх, в звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Фактично позивач не спростував також факту підтвердженого висновком службового розслідування від 29.02.2016р., що він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачено відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначені обставини також встановлені постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.03.2016р. у справі № 511/476/16-п (номер провадження 3/511/170/16). При цьому, позивач під час проведення службового розслідування від надання пояснень відмовився. Позивачем не доводилось протилежного та не спростовувалось належними та допустимими доказами під час судового розгляду.

Задля спростування тверджень позивача, що ним продовжувалось виконання службових обовязків у період з 12.04.2016р. по 06.05.2016р., представником відповідача надано до суду лист Шевченківського відділення Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 30.11.2016р. (вхід. № 36/1вх2704), в якому зазначено, що в базах «Армор», «Адмінпрактиці», «Журналах обліково-реєстраційної дисципліни» та чергової частини інформації щодо фактів виконання ОСОБА_1 службових обовязків у період з 12.04.2016р. по 06.05.2016р. не виявлено (а.с. 218).

Згідно листа Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 26.12.2016р. (вих. № 36/вих. 9194) з 12.04.2016р. по 06.05.2016р. ОСОБА_1 не заступав на цілодобові чергування, не отримував табельну зброю в Приморському відділі поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів Української РСР №114 від 29.07.1991 р. (із змінами та доповненнями), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 р.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, а у випадку неможливості, - зобов'язання ГУНП в Одеській області, призначити на рівнозначну посаду у Шевченківському відділенні Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області; виплати відповідного грошового утримання є похідними від позовних вимог про скасування наказів № 473 від 17.03.2016р., № 206 о/с від 12.04.2016р., в звязку з чим суд також відмовляє у їх задоволенні. Враховуючи наведене, відсутні також правові підстави для звернення постанови суду до негайного виконання в частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування прийнятого щодо ОСОБА_1 висновку атестаційної комісії ГУНП в Одеській області висновок про невідповідність займаній посаді та звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність від 11.03.2016р.; визнання незаконним та скасування прийнятого Апеляційною комісією Південного регіону висновку від 25.03.2016р. про відхилення скарги ОСОБА_1 на висновок АК ГУНП в Одеській області висновок від 11.03.2016р., суд зазначає наступне.

Позивачем пройдено атестування поліцейських, за результатами якого АК №8 ГУНП в Одеській області прийнято висновок, визначений підпунктом 4 пункту 15 розділу IV Інструкції (займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідальність). Не погоджуючись із зазначеним висновком, позивач подав апеляційну скаргу до Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону №1, яка відхилила апеляційну скаргу (протокол № 15.00004892.0027446 від 25.03.2016р. Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону № 1).

29.01.2016 р. ГУНП в Одеській області виданий наказ №133 Про організацію проведення атестування поліцейських ГУНП в Одеській області, п.1 якого передбачалось проведення атестації усіх без виключень поліцейських ГУНП в Одеській області та підпорядкованих йому підрозділів, починаючи з 19.02.2016 р.

Наказом ГУНП в Одеській області №285 від 18.02.2016 р. створено АК №8 ГУНП в Одеській області та затверджений її персональний склад.

11.03.2016 р. АК №8 ГУНП в Одеській області проведено атестацію позивача, за результатами якої було прийняте рішення, яке міститься в протоколі АК №8 ГУНП в Одеській області ОП№15.00004596.0027446 від 11.03.2016 р., та зазначене в розділі VI Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа, а саме: 4 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, яке прийняте стосовно позивача (а.с. 209, 211).

Позивач, не погоджуючись з рішенням атестаційної комісії, подав скаргу до апеляційної атестаційної комісії. Апеляційною атестаційною комісією Південного регіону № 1 зроблено висновок про відхилення скарги ОСОБА_1, що оформлений протоколом № 15.00004892.0027446 від 25.03.2016р., на рішення (висновок) атестаційної комісії ГУНП в Одеській області висновок від 11.03.2016р. (а.с. 210, 211).

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду.

Суд оцінивши вказані дії та акти відповідачів, з урахуванням положень ч.3 ст.2 КАС України дійшов висновку про їхню невідповідність Європейській Конвенції з прав людини її основоположних свобод 1950 року, Конституції та законам України з огляду на наступне.

Як зазначалось вище судом, позивач з вересня 2009 року проходив службу в органах МВС України, в органах поліції з 07.11.2015 р.

Відповідно до п.п. 9, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Націоналу поліцію, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до такої схеми співвідношення спеціальних звань.

Згідно ч.1 ст.59 Закону України Про Національну поліцію, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 49 Закону України Про Національну поліцію визначено, що на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою. Вимоги щодо рівня фізичної підготовки для поліцейських та кандидатів, які вступають на службу в поліції, затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Частиною 1 ст. 58 Закону України Про Національну поліцію визначено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обовязків.

Відповідно до ст. 57 Закону України Про Національну поліцію атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри (ч.1). Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність (ч.2). Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками (ч.3). Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами (ч.4) Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України (ч.5).

У відповідності зі ст. 57 Закону України Про Національну поліцію розроблена Інструкція № 1465. В п.3 розділу І Інструкції № 1465 визначено, що атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Судом встановлено, що наказом ГУНП в Одеській області №133 від 29.01.2016 р., відповідно до ст. 57 Закону України Про Національну поліцію, Інструкції № 1465 призначено проведення атестування поліцейських ГУНП в Одеській області та підпорядкованих йому підрозділів, з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри, можливості вирішення питання щодо призначення на вищу посаду, переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до приписів ч. 2 ст.57 Закону України Про Національну поліцію та п.3 розділу І Інструкції № 1465, відповідачем ГУНП в Одеській області мали бути визначені передумови для проведення атестування позивача, а саме: чи то атестування призначається для вирішення питання про призначення позивача на вищу посаду, чи для вирішення питання про переміщення, чи звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, тобто з урахуванням конкретного підпункту ч. 2 ст.57 вказаного Закону та Інструкції. Також повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав для призначення позивача на вищу посаду чи для вирішення питання про переміщення чи звільнення зі служби, як то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби.

Наказ ГУНП в Одеській області №133 від 29.01.2016 р. містить посилання на мету проведення атестації, яка визначена в ч.1 ст.57 Закону України Про Національну поліцію, однак в оскаржуваному наказі відсутні підстави для проведення атестування позивача, визначені ч.2 ст. 57 Закону України Про Національну поліцію та п.3 розділу І Інструкції № 1465, а відповідно такі підстави повинні бути визначені відносно конкретного поліцейського, по даній справі відносно позивача. Відповідачами до суду не надано жодного належного доказу існування підстав для проведення атестування позивача.

Положеннями Закону України Про Національну поліцію, розділом ІV Інструкції № 1465 визначений порядок організації, підготовки, проведення атестування.

Відповідно до п.п. 2 п.2 Розділу ІІ Інструкції №1465, у Національній поліції України створюються атестаційні комісії органів поліції, персональний склад яких затверджується наказом керівника відповідного органу за погодженням із Національною поліцією України.

Відповідно до п. 3 розділу IV Інструкції №1465 атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники. Безпосередній керівник складає атестаційний лист на підлеглого за умови спільної служби в одному підрозділі з ним не менше 3 місяців.

Згідно пунктів 7-9 Розділу ІV Інструкції №1465 керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації. Прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4)займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

Відповідно до п.10 Розділу ІV Інструкції №1465 з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Приписами Розділу ІV Інструкції №1465 визначено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність (п.15). Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7)результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження) (п.16).

Згідно з пунктами 20, 21, 23 Розділу ІV Інструкції № 1465 усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення (п.20). У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу (п.21). Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії (п.23).

Згідно положень Розділу ІV Інструкції № 1465, приймаючи рішення стосовно атестованого працівника поліції, атестаційна комісія повинна прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням усіх критеріїв, визначених пунктом 16 Розділу ІV Інструкції №1465.

Відповідно до п.п.5, 6 розділу VІ Інструкції №1465, поліцейський, щодо якого центральною атестаційною комісією чи атестаційною комісією органу поліції прийнято висновок, визначений підпунктом 3 або 4 пункту 15 розділу IV цієї Інструкції, за умови набрання ним загалом за професійний тест та тест на загальні здібності та навички 60 балів і більше має право протягом 5 робочих днів з дня ознайомлення або оприлюднення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу поліції результатів атестування подати скаргу на висновок відповідної атестаційної комісії (п.5). Скарги, подані з порушенням строку чи установленого порядку, не приймаються і не розглядаються (п.6).

Пунктом 1 розділу VІ Інструкції №1465 встановлено, що апеляційна атестаційна комісія на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, шляхом відкритого голосування приймає рішення про відхилення скарги поліцейського або скасовує висновок відповідної атестаційної комісії та приймає новий висновок.

Згідно матеріалів справи, 09.02.2016 р. відносно позивача складений атестаційний лист (а.с. 211), в якому зазначено, що позивач за період служби в органах внутрішніх справ та в органах поліції зарекомендував себе з негативного боку, не дисциплінованим, не добросовісним працівником, тощо. Висновок прямого керівника (розділ ІІ атестаційного листа) займаній посаді відповідає.

Згідно атестаційного листа, позивач за результатами тестування отримав: 41/60 балів за тестування загальних навичок; 27/60 балів за професійне тестування (зворотній бік а.с. 211).

Згідно із протоколом АК № 8 ГУПН в Одеській області членами комісії під час проведення атестації було досліджено декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України Про очищення влади, інформацію з відкритих джерел (а.с. 209).

У зазначеному протоколі вказано, що членами атестаційної комісії позивачу були поставлені питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації особи щодо подальшого проходження служби в Національній поліції та інше. За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди атестаційна комісія прийняла рішення про визнання позивача таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

З результатами атестування, зазначеними у розділ ІV атестаційного листа, позивач, ознайомлений 15.03.2016 р.

Копії документів відносно позивача, які були предметом перевірки атестаційної комісії додані до заперечень представником відповідачів та досліджені судом.

Водночас, протокол - це документ, в якому фіксуються записи, що передають зміст та хід обговорення питань виступів учасників засідання, всі висловлені думки, які прозвучали питання та репліки, зауваження, позиції і рішення, прийняті колегіальним органом.

Враховуючи відсутність запису технічними засобами засідання, а також тієї обставини, що відповідно до п.17 Інструкції №1465 атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів за відсутності особи, щодо якої приймається рішення та голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, суд вважає, що протокол повинен відображати підстави прийнятого рішення займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність з зазначенням яким саме критеріям, встановленим законодавством, не відповідає поліцейський, який проходив атестацію.

В протоколах АК № 8 ГУНП в Одеській області та Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону №1 щодо атестації позивача, не відображений перелік питань, які були поставлені позивачу атестаційною комісією під час проведення співбесіди та на які питання позивач не надав чи уникав відповіді, а також відсутні обґрунтування та мотиви прийнятого рішення, що позивач займаній посаді не відповідає підлягає звільненню зі служби через службову невідповідність та рішення про відхилення скарги.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність у протоколах: переліку питань, які були поставлені позивачу атестаційною комісією; обґрунтувань та мотивів прийнятого рішення при наявності атестаційного листа, в якому характеризується позивач, у тому числі і щодо виконання службових обов'язків, що свідчить про необґрунтованість та не відповідність прийнятого рішення атестаційному листу та наданим комісії матеріалам, зміст яких в протоколах не спростований та взагалі не відображений.

Суд також зазначає, що відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Аналогічний обовязок Національної поліції України та її посадових й службових осіб щодо застосування положень Конвенції у своїй діяльності встановлений положеннями ч.2 ст.6 Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини орган влади, який не є судом держави, для виконання ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, може розглядатись як суд у змістовному значені цього терміну (рішення у справі Срамек проти Австрії (Sramek v. Austria), п.36).

Отже суд може являти собою орган, заснований з метою вирішення обмеженої кількості питань, за умови, що він завжди забезпечує відповідні гарантії (рішення у справі Літгоу та інші проти Сполученого Королівства (Lithgow and Others v. United Kingdom), п.201).

У пункті 108 Рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_8 проти України (Заява №21722/11), яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року суд розглядаючи цю справу зазначає, що ВРЮ та парламент виконували функцію розгляду справи щодо заявника та винесення обовязкового рішення. Отже, спершу суд повинен розглянути, чи були дотримані принципи незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи заявника та винесення обовязкового для виконання рішення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визначає терміном суд не тільки суди загальної юрисдикції, але й інші органи влади, які розглядають справи осіб, а тому повинні дотримуватись принципу незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи заявника та винесення обовязкового для виконання рішення.

Атестаційна комісія №8 ГУ НП України в Одеській області створена відповідно до положень п.2 Розділу ІІ Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 року №1465 (надалі-Інструкція) з метою вирішення конкретних питань забезпечення проведення атестації поліцейських п.п.1 п.2 Розділу ІІ Інструкції, законом передбачена процедура відводу членам цієї комісії (п.4 Розділу ІІ Інструкції), порядок здійснення її функцій визначений Розділом ІV Інструкції, також передбачено прийняття нею рішенням (висновку) п.15 Розділу ІV Інструкції, яке згідно п.24 Розділу ІV Інструкції є обовязковим для виконання.

Таким чином, Атестаційна комісія №8 ГУ НП України в Одеській області має всі необхідні ознаки суду у розумінні ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини її основоположних свобод 1950 року.

Виходячи з наведеної позиції Європейського суду з прав людини, суд при розгляді цієї справи повинен встановити чи були дотримані АК №8 ГУНП України в Одеській області принципи незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи позивача 26.02.2016 року та винесення нею обовязкового для виконання рішення.

Відповідно до п.п.1 п.2 Розділу ІІ Інструкції у Національній поліції України створюються центральні атестаційні комісії, персональний склад яких затверджується наказом Національної поліції України.

Відповідно до абз.2 п.4 Розділу ІІ Інструкції кандидати з числа народних депутатів України, працівників МВС, громадських, правозахисних організацій, проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації включаються до складу атестаційних комісій за пропозиціями, які були отримані після розміщення відповідних оголошень на офіційних сайтах МВС чи органів поліції, та за наявності їхньої згоди.

Відповідно до процедури підготовки та проведення атестування, визначеної п.п.4 п.1 Розділу ІV Інструкції за наказами відповідних керівників органів Національної поліції України здійснюється розміщення на офіційному сайті МВС, Національної поліції України чи відповідних органів поліції оголошень про набір до атестаційних комісій.

Під час судового розгляду відповідачами не доведено, що на офіційному сайті ГУНП в Одеській області (www.od.npu.gov.ua) розміщувалось відповідне оголошення щодо прийняття пропозицій з формування складу АК №8 ГУНП в Одеській області.

Таким чином, персональний склад АК №8 ГУНП в Одеській області було сформовано ГУ НП України в Одеській області всупереч вимогам законодавства, яке регламентує порядок її створення та формування персонального складу.

За цих обставин суд не може дійти висновку, що АК №8 ГУНП в Одеській області, яка розглядала справу позивача, була створена, а її особистий склад визначений у правомірний спосіб.

З урахуванням позиції ЄСПЛ, яка висловлена ним у п.156 у справі ОСОБА_8 проти України (Заява №21722/11), яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року, суд констатує, що при розгляді справи позивача під час проведення його атестації 24.02.2016 року відбулось порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині незабезпечення розгляду його справи судом, встановленим законом.

В протоколі засідання АК №8 ГУНП в Одеській області ОП№15.00004596.0027446 від 11.03.2016р. відсутнє зазначення про те, що поліцейському був доведений склад атестаційної комісії, поінформовано про наявність у нього права для відводу голові, секретарю та членам АК №8 ГУНП в Одеській області з підстав, визначених п.4 Розділу ІІІ Інструкції та наданий достатній час для реалізації такого права.

Згідно п.5 розділу VІ Інструкції № 1465 поліцейський, щодо якого центральною атестаційною комісією чи атестаційною комісією органу поліції прийнято висновок, визначений підпунктом 3 або 4 пункту 15 розділу IV цієї Інструкції, за умови набрання ним загалом за професійний тест та тест на загальні здібності та навички 60 балів і більше має право протягом 5 робочих днів з дня ознайомлення або оприлюднення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу поліції результатів атестування подати скаргу на висновок відповідної атестаційної комісії. Скарга подається безпосередньо до апеляційної атестаційної комісії відповідно до компетенції, яка визначена пунктом 1 цього розділу, чи шляхом надсилання на адресу відповідної апеляційної атестаційної комісії рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою).

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, позивач набрав загалом за професійний тест та тест на загальні здібності та навички 60 балів і більше та ним було подано скаргу на висновок відповідної атестаційної комісії до апеляційної атестаційної комісії.

Водночас, Апеляційною атестаційною комісією Південного регіону № 1 відхилено скаргу позивача. Зазначений висновок викладено в атестаційному листі позивача.

Згідно п.п.14-16 розділу VІ Інструкції № 1465 висновки апеляційної атестаційної комісії заносяться до атестаційного листа, який підписують голова та секретар комісії, та протягом 5 робочих днів надсилаються для обовязкового негайного виконання керівнику, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції. Скаржник ознайомлюється з висновком апеляційної атестаційної комісії, зазначає дату та підпис. Якщо протягом 5 робочих днів скаржник не ознайомився без поважних причин, що підтверджуються документально, з висновком апеляційної атестаційної комісії, його результати оприлюднюються на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України або відповідного органу поліції. Протоколи апеляційної атестаційної комісії зберігаються в підрозділі кадрового забезпечення органів поліції, де проходить службу поліцейський, який атестувався.

Як вбачається зі змісту атестаційного листа позивача, ОСОБА_1 не ознайомлений з висновком Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону, яким його скаргу відхилено, що підтверджується відсутністю його особистого підпису в розділі V «Висновок апеляційної атестаційної комісії» атестаційного листа. Відповідачем не надано доказів оприлюднення на офіційному веб-сайті органу поліції результатів висновку апеляційної атестаційної комісії за результатами розгляду скарги позивача

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що рішення АК №8 ГУНП в Одеській області, яке оформлене протоколом ОП№15.00004596.0027446 від 11.03.2016 р. про невідповідність позивача займаній посаді та звільнення з органів поліції є таким, що безпосередньо порушує його права з питань проходження публічної служби, а тому може бути оскаржене позивачем безпосередньо до суду згідно положень ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини її основоположних свобод 1950 року, ст.55 Конституції України, ч.1 ст.6 КАС України та суд позбавлений права відмовити йому у правосудді, тобто розгляді цієї позовної вимоги по суті.

Суд, застосовуючи приписи ст. 244-2 КАС України, враховує, що постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі №21-42а12 встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 року по справі №21-8а15.

Оскільки положеннями спеціального законодавства з питань проходження служби в поліції, а саме Законом України Про Національну поліцію не врегульоване питання визначення кола осіб, які не підлягають атестації, суд, з урахуванням наведених рішень Верховного Суду України, вважає за можливим застосувати до спірних правовідносин окремі положення Закону України Про професійний розвиток працівників.

Статтею 12 Закону України Про професійний розвиток працівників визначені категорії працівників, які не підлягають атестації. Згідно ч.1 цієї статті не підлягають атестації працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Судом встановлено, що позивач проходить службу в органах поліції з 07.11.2015 р. та призначений на посаду інспектора Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що підстав, визначених ч.2 ст.57 Закону України Про Національну поліцію для призначення та проведення атестації позивача, протягом першого року проходження ним служби в поліції взагалі не було.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України, кожному гарантоване право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових й службових осіб.

Приписами ч.1 ст.6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зазначені приписи Конституції України та КАС України надають право особі звернутись до суду, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкту владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси.

Згідно положень п.15 Розділу ІV Інструкції № 1465, результати проходження атестації поліцейським оформлюється відповідним висновком, який може бути: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до п.п. 24, 28 Розділу ІV Інструкції № 1465, за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського та звільнення з посади або зі служби в поліції (п.24). Керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобовязані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу (п.28).

Законодавством передбачено два шляхи оскарження такого висновку атестаційної комісії - згідно п.5 Розділу VІ Інструкції така скарга може бути подана поліцейським до відповідно створених апеляційних комісій або згідно положень ст.55 Конституції України та ч.1 ст.6 КАС України безпосередньо до суду.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.12.1997 року по справі №9-зп/1997, зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Також Конституційний Суд України в рішенні від 25.11.1997 року по справі №18/1148-97 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст.248-2 ГПК України, роз'яснив, що частину 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дії чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що рішення атестаційних комісій про невідповідність позивача займаній посаді та звільнення зі служби в поліції, через службову невідповідність, а також рішення про відхилення скарги є такими, що безпосередньо порушують права позивача з питань проходження публічної служби, а тому можуть бути оскаржені позивачем безпосередньо до суду згідно положень ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини її основоположних свобод 1950 року, ст.55 Конституції України, ч.1 ст.6 КАС України та суд позбавлений права відмовити йому у доступі до правосуддя, тобто розгляді цих позовних вимог по суті.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що рішення АК №8 ГУНП в Одеській області, яке оформлене протоколом ОП№15.00004596.0027446 від 11.03.2016 р., та прийнятий Апеляційною атестаційною комісією Південного регіону № 1 висновок про відхилення скарги ОСОБА_1, що оформлений протоколом № 15.00004892.0027446 від 25.03.2016р., на рішення (висновок) АК №8 ГУНП в Одеській області висновок від 11.03.2016р. є протиправними та необґрунтованими, в звязку з чим підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції України моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., суд зазначає про їх необґрунтованість та відсутність правових підстав для задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, ст. 8 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 41 Конвенції проголошує: «Якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє законодавство відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткову сатисфакцію, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію».

При цьому за практикою Європейського суду з прав людини щодо моральної шкоди, Суд вважає, що саме визнання порушення пункту 1 статті 6 Конвенції становить достатню сатисфакцію (Справа «Бушемі проти Італії», рішення від 16.09.1999 р.).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003).

З урахуванням субєктного складу спірних правовідносин, до застосування підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України.

Згідно з ст.ст. 22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з'ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Підсумовуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи та зясовуючи питання щодо визначення наявності шкоди взагалі та обов'язку її відшкодування у ГУНП в Одеській області, суд, в першу чергу, встановлює чи були рішення, дії чи бездіяльність відповідачів протиправними.

Як встановлено судом, відповідач ГУНП в Одеській області при прийнятті наказів № 473 від 17.03.2016р., № 206 о/с від 12.04.2016р. відповідно діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Водночас, доводи позивача щодо заподіяння ГУНП в Одеській області йому, в тому числі, моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, тому позовні вимоги в частині стягення з ГУНП в Одеській області моральної шкоди не підлягають задоволенню. При цьому, позивачем взагалі не підтверджено жодними доказами та не обґрунтовано факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не вказано за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) ГУНП в Одеській області вони заподіяні, оцінюючи у певній грошовій сумі заподіяну йому моральну шкоду, позивач не зазначив з чого він при цьому виходить.

Виходячи з наведеного, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "ОСОБА_3 Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69, 70, 71, 94, 122, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Атестаційної комісії № 8 Головного управління Національної поліції в Одеській області, Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону № 1, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів № 473 від 17.03.2016р., № 206 о/с від 12.04.2016р., поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання незаконним та скасування висновку атестаційної комісії про невідповідність займаній посаді та звільнення зі служби в поліції від 11.03.2016р., визнання незаконним та скасування висновку апеляційної атестаційної комісії від 25.03.2016р., - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії № 8 Головного управління Національної поліції в Одеській області, що оформлене протоколом ОП№15.00004596.0027446 від 11.03.2016 р. та зазначене в розділі IV Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа, а саме: 4- займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, який прийнято стосовно ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати прийнятий Апеляційною атестаційною комісією Південного регіону № 1 висновок про відхилення скарги ОСОБА_1, що оформлений протоколом № 15.00004892.0027446 від 25.03.2016р., на рішення (висновок) атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Одеській області висновок від 11.03.2016р.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 16.01.2017 р.

Суддя Г.П. Самойлюк