Справа № 806/2507/16
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2017 року м.Житомир справа № 806/2507/16

категорія 3.7.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Ткачук А.В.,

за участю: представника позивача Грицика А.В.,

представника відповідача Спірідонової Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження" до Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови №001748 від 08.11.2016,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив постанову № 001748 від 08.11.16 начальника управління Укртрансбезпеки у Житомирській області Осіпова Юрія Анатолійовича про застосування до ТОВ "АФ "Відродження" адміністративно - господарського штрафу в сумі 1700,00 грн за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визнати протиправною та скасувати. Заявлені позовні вимоги ТОВ "Агрофірма "Відродження" обґрунтовувало відсутністю факту перевищення гранично - допустимих норм перевезення вантажу автомобільним транспортом як правової підстави для винесення оскаржуваної постанови. Так як процес навантаження автомобіля макухою проводився в Товаристві на сертифікованих стаціонарних вагах і контролювався трьома особами: вагарем, охороннином та водієм, що фіксувалося у відповідних журналах реєстрації. Ваги показали масу брутто (транспортний засіб + вантаж) 39,700 т, що відображено в товарно - транспортній накладній. У пункті вивантаження в с. Ракошино під час здійснення зважування зафіксовано масу брутто - 39,600 т. У зв'язку з цим, позивач вважає, що покази пересувних ваг є помилковими. Також позивач указував, що постановою Любарського районного суду Житомирської області від 19.10.2016 в справі № 282/945/16 встановлено відсутність факту перевезення вантажу з перевищенням гранично - допустимих норм, однак відповідачем цей факт залишено поза увагою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви. Пояснив, що на виконання договору поставки у вересні 2016 року до с. Ракошино Мукачевського р-н, Закарпатської області відправлено автомобіль завантажений макухою соєвою вагою 21,94 т, а тому, зважаючи на масу транспортного засобу (17,760 т), маса автомобіля із вантажем не могла становити 41,350 т.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Агрофірма "Відродження" в повному обсязі, з мотивів наведених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з таких підстав.

Судом з'ясовано, що 13 вересня 2016 року о 11 год. 08 хв. на 756 км+800 м. автомобільної дороги Київ - Чоп, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області, на підставі направлення на перевірку від 09.09.2016 № 014256, здійснено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме спеціалізованого вантажного автомобіля марки DAF, номерний знак НОМЕР_1, разом з напівпричіпом марки BODEX, номерний знак НОМЕР_2, які належать позивачу.

Під час перевірки виявлено порушення вимог п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами та ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у частині надання послуг з перевезень вантажів без документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

За результатами перевірки складено акт № 014081 від 13.09.2016. Водій автомобіля ОСОБА_4 акт підписав і надав пояснення, що повна маса автомобіля не може перевищувати 39700 т, згідно товарно-транспортної накладної від 12.09.2016.

Матеріали перевірки Управлінням Укртрансбезпеки у Закарпатській області направлені до Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області для подальшого розгляду справи про порушення.

08 листопада 2016 року, Начальник Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області Осіпов Ю.А., розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт ТОВ "Агрофірма "Відродження", прийняв постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 001748, якою з позивача стягнуто штраф у сумі 1700 грн.

Перевіряючи оспорювану постанову на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, судом враховано таке.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (зі змінами та доповненнями; далі - Закон № 2344-III).

Частиною першою статті 5 Закону № 2344-III визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

У відповідності до частини 14 статті 6 Закону № 2344-III, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III).

У розумінні статті 1 згаданого Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно зі ч. 1 ст. 34 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення наведено у статті 48 Закону № 2344-III.

За змістом частини першої указаної статті Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, згідно зі ч. 2 ст. 48 Закону № 2344-III, є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків (частина 4 статті 48 згаданого Закону).

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами встановлені Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. N 30.

Абзацом першим пункту 4 вказаних Правил визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно зі абз. 1 пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

У відповідності до пп. 3 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. N 879 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 879), великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., N 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Пунктом 3 Порядку N 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (п. 15 згаданого Порядку).

Згідно зі п. 18 Порядку N 879, за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Відповідно до п. 21 вказаного Порядку, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (абз.1 п. 28 Порядку N 879).

Судом установлено, що 13 вересня 2016 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області на а/д Київ-Чоп 756 км +100 у ході перевірки додержання ТОВ "Агрофірма "Відродження" вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажу автомобільним транспортом проведено також габаритно-ваговий контроль автомобіля марки DAF, модель FTXF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1, із причепом марки BODEX, моделі KIS 3WS, реєстраційний номер НОМЕР_2, про що складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.09.2016 та сформовано чек зважування.

У вказаній довідці та чеку зафіксовано, що навантаження на осі складає, тонн: 1)7040; 2)11110; 3)7660; 4)7450; 5)8090; повна маса транспортного засобу 41350.

На підставі довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.09.2016 та чеку від 13.09.16, відповідачем складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за № 0002746 від 13.09.2016, яким установлено, що нормативно допустима маса транспортного засобу - 40 тонн, а фактична маса складає 41350 тонн.

Отже, транспортний засіб позивача відноситься до великовагових.

У контексті наведеного суд приходить до висновку, що ТОВ "Агрофірма "Відродження" зобов'язано було мати дозвіл уповноваженого органу на участь у дорожньому русі транспортного засобу вагові параметри якого перевищують нормативні, або документ про внесення плати за проїзд такого транспортного засобу.

При цьому суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що відповідно до договору поставки № 2 від 09.01.2016, укладеного між ТОВ "Агрофірма"Відродження" (Постачальник) і ТОВ "Елікорм" (Покупець), видаткової накладної № 816 від 12.09.2016, податкової накладної № 31 від 12.09.2016, рахунку на оплату № 667 від 12.09.16, платіжного доручення № 3160 від 12.09.2016, акту від 12.09.2016, транспортний засіб було завантажено макухою соєвою вагою 21,94 т, а тому повна маса транспортного засобу не перевищувала 40 т, зважаючи на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що габаритно - ваговий контроль транспортного засобу позивача працівниками Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області проведено на засобі вимірювальної техніки "Ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGH", який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірюваної техніки за номером У2570-07 та відповідає вимогам ГОСТ 29329-92, про що свідчать копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірюваної техніки № 34-00/2341 від 20.05.2016 (чинне до 20.05.2017) та сертифікату затвердження типу засобу вимірювальної техніки серії А № 004666, виданого 21.11.07 за № UA-MI/І-2195-2007.

У свою чергу, сертифікат затвердження типу засобу вимірювальної техніки "Весы авмобильные электронно - тензометрические ЕРМАк ВА 60-2-20", на яких проведено вимірювання транспортного засобу позивачем, у матеріалах справи відсутній.

Первинні документи надані позивачем є підтвердженням господарських відносин Товариства з контрагентом, однак не можуть достеменно стверджувати про вагу транспортного засобу.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що доводи представника позивача про помилковість результатів зважування, визначених відповідачем із використанням вимірювального та зважувального обладнання належної якості, є безпідставними.

Дозвіл на участь у дорожньому русі транспортного засобу вагові параметри якого перевищують нормативні, або документ про внесення плати за проїзд такого транспортного засобу в ТОВ "Агрофірма "Відродження" відсутні, що свідчить на користь висновку про надання позивачем послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону N 2344-III та, відповідно, про допущення порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Стосовно посилань представника позивача на постанову Любарського районного суду Житомирської області від 19.10.16 в адміністративній справі № 282/945/16 за позовом ОСОБА_4 до інспектора роти № 7 батальйону УПП у м. Ужгород та Мукачеві, лейтенанта поліції Хойна Єлизавети Миколаївни про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП.

У відповідності до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Частиною 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За змістом статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 1 ст. 70 КАС України).

Згідно зі частиною 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається.

Водночас передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов'язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм (лист Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 №2379/12/13-12 "Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України").

Необхідно відмітити, що в справі № 282/945/16 ані Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження", ані Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області участі не приймали; предмет спору не стосується предмету спору, що розглядається у даній адміністративній справі. Висновки, зроблені без дослідження обставин, наведених Товариством і відповідачем, що виключає застосування ст. 72 КАС України при розгляді даного спору.

Також суд ураховує, що постановою Любарського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2016 року безспірно не встановлено відсутність факту перевищення вагових параметрів транспортного засобу ТОВ "Агрофірма "Відродження" нормативних, а саме 40 т.

Беручи до уваги наведене та встановлені в судовому засіданні факти, суд вважає, що відповідачем правомірно до ТОВ "Агрофірма "Відродження" на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону N 2344-III застосовано адміністративно - господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до частин 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, повністю виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятої ними постанови від 08 листопада 2016 року № 001748 про застосування адміністративно - господарського штрафу.

Натомість позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.

Таким чином, спірна постанова від 08 листопада 2016 року № 001748, якою з ТОВ "Агрофірма "Відродження" стягнуто штраф у сумі 1700 грн скасуванню не підлягає.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 06 січня 2017 р.