Справа № 802/2263/16-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 січня 2017 р. Справа № 802/2263/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Шкільної О.С.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Черпітяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання до вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 2197-17 від 17.06.2015 Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про сплату 25000,00 грн. транспортного податку, застосованого на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України та зобов'язати відповідача повернути з місцевого бюджету сплачені кошти.

На обґрунтування позову зазначено, що 17.06.2015 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 2197-17, яким визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. З цим рішенням позивач не погоджується, вказуючи, що транспортний податок, який введений в податкову систему України 28.12.2014, може застосовуватися до власників транспортних засобів (віком до 5 років з об'ємом двигуна понад 3000 куб. см.) лише з 01.01.2016, як це передбачено підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.

Крім того, як на підставу того, що відповідний податок повинен нараховуватись з 2016 року, позивач посилається на рішення 59 сесії Вінницької міської ради від 23.01.2015 №21984.

Відтак, позивач переконана, що нарахування податку є безпідставним та неправомірним, а саме податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в наданих суду письмових запереченнях. Так, в запереченнях зокрема, зазначено, що підставою нарахування транспортного податку позивачу була інформація, яка розміщена у АС "Податковий блок" ДФС України, відповідно до якої транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200 зареєстрований на ім'я фізичної особи ОСОБА_3, дата здійснення реєстраційної дії 20.08.2011, об'єм циліндрів двигуна 4461 куб. см., тобто перевищує 3000 куб. см., період використання до 5 років, що згідно з вимогами п.п.267.2.1. п.267.2 ст. 267 ПКУ є об'єктом оподаткування транспортним податком.

На переконання сторони відповідача, оскільки транспортний податок введено в дію саме з 2015 року відповідно до Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 без будь-яких обмежень, дії Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області щодо прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 2107-17 від 17.06.2015 є правомірними, а відтак відсутні підстави для скасування такого рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 на праві власності належить легковий автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з об'ємом двигуна 4461 куб. см., 2011 року випуску, дата первинної реєстрації 19.08.2011.

На виконання статті 267 розділу XII Податкового кодексу України, з метою недопущення втрат бюджету та повного залучення до сплати транспортного податку власників легкових автомобілів з об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 см. куб., які використовувалися до 5 років, та з урахуванням інформації, яка надана управлінням ДАІ УМВС України у Вінницькій області, Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийняла податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 № 2197-17, яким ОСОБА_3 нарахувала суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Визначене податковим повідомленням-рішенням зобов'язання позивач виконала шляхом перерахування зазначеної у ньому суми на відповідний бюджетний рахунок в УДКСУ у м.Вінниці ГУ ДКСУ у Вінницькій області, що підтверджується платіжним дорученням від 17.12.2015 № .

26.09.2016 ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила скасувати податкове повідомлення-рішення № 2107-17 від 17.06.2015 з поверненням сплачених на його виконання коштів у сумі 25000,00 грн.

Однак листом від 11.10.2016 Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області повідомила про відмову в задоволенні поданої заяви. Зазначену відмову відповідача позивач оскаржила до Головного управління ДФС у Вінницькій області. У відповіді від 11.11.2016 № 680/Б/02-32-10-01 ГУ ДФС у Вінницькій області повідомило ОСОБА_3 про залишення скарги без розгляду внаслідок пропуску 10-денного терміну на оскарження податкового повідомлення-рішення відповідача.

В подальшому позивач звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України (далі - ПК України) та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п.267.1 ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому положеннями п. 267.4 ст. 267 ПК України визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з пп. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 ПК України органи внутрішніх справ зобов'язані до 01 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

Відповідно до пп. 267.6.1 п.267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Сума визначеного транспортного податку відповідно до пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Оцінюючи доводи сторони позивача про те, що зміни до будь-яких податків та зборів не можуть вноситись пізніше як за шість місяців до початку бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а податки та збори, їх ставки, податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

Згідно з п. 1.1 ст. 1 ПК України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Частиною третьою статті 27 Бюджетного кодексу України встановлено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Так, суд зазначає, що статтею 27 Бюджетного кодексу України встановлено застереження щодо введення в дію Законів України, які впливають на показники бюджету, а саме: зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету, проте Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року запроваджено новий податок, який в свою чергу підлягає сплаті з 01 січня 2015 року та який встановлює розмір податкового зобов'язання з транспортного податку.

З урахуванням наведеного суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, оскільки Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року запроваджено новий податок, що введений у спосіб передбачений Законом, а застереження ст. 27 Бюджетного кодексу України стосуються змін елементів податку, а не введення нового.

Крім цього, дотримання вимог ст. 4 ПК України, зокрема щодо принципу стабільності податкового законодавства та принципу соціальної справедливості, покладається на законодавця. Будь-яких змін до ПК України на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення внесено не було, норми ст.267 ПК України є чинними та не визнавалися неконституційними, а отже підлягають застосуванню.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Водночас відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Тому законодавець, визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком, передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Отже, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Законом № 71-VІІІ від 28.12.2014 та не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015.

Також суд зазначає, що посилання позивача на рішення 59 сесії Вінницької міської ради від 23.01.2015 №21984 як підставу того, що відповідний податок повинен нараховуватись з 2016 року суд вважає необґрунтованим, оскільки рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори, зважаючи на те, що такі прямо закріплені законодавцем нормами ПК України.

Суд звертає увагу на те, що саме за державою (в особі органу законодавчої влади) визнається право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, з метою встановлення правил сплати податків чи інших зборів (в тому числі і підстав для звільнення від їх сплати).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14.10.2010, прийнятому у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, у другому реченні першого пункту йде мова про те, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів (п. 50).

Тому введення нового виду податку - транспортного податку на підставі Закону № 71-VIII та встановлення чітких правил його сплати, необхідно вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи та таким, що узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

З огляду на вище викладене суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №2197-17 від 17.06.2015 про сплату податку на транспорт з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн. є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування та повернення сплаченої на його виконання суми податку відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд дійшов до переконання, що оскаржуване рішення прийнято контролюючим органом в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Підстави для відшкодування судових витрат відповідно до положень ст. 94 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович