Справа № 286/1678/16-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Вачко В.І.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"12" січня 2017 р. Справа № 286/1678/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "25" листопада 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив зобов'язати Овруцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відновити з 1 січня 2016 року виплату нарахованої йому пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 25.11.2016 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач посилався на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та не узгоджуються з положеннями Конституції України, суперечать правовим висновкам, прийнятим Конституційним Судом України щодо реалізації права на соціальний захист, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення позову.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач звернувся до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про відновлення виплати пенсії з 01.01.2016 року, однак листом № 351/М-8 від 06.06.2016 року відповідач відмовив у відновленні виплати пенсії, посилаючись на те, що позивач продовжує працювати на посаді, передбаченій Законом України «Про державну службу», а тому підстави для відновлення виплати пенсії відсутні.

Суд першої інстанції надаючи правову оцінку діям відповідача щодо відмови у відновленні пенсії дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працює на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного посту «Північний» Житомирської митниці ДФС з 01.11.2015 року по даний час, тобто є державним службовцем.

Разом з тим, позивач перебуває на обліку в Овруцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 17.05.2014 року йому призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року (далі - Закон № 911).

Відповідно до пункту 22 розділу І Закону № 911, у статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» абзаци другий та третій частини першої викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Прикінцеві положення Закону № 911 не містять посилань на підстави та обставини, які можуть впливати на відновлення виплати пенсії до 31.12.2016 року. Натомість, згідно Прикінцевих положень до вказаного Закону, після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Доводи позивача про те, що вказаний закон не може бути застосований, оскільки суперечить Конституції України, статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" та основоположним принципам, закріпленим у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", обгрунтовано не прийнято судом першої інстанції.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про Конституційний Суд України" повноваження щодо прийняття рішення про конституційність законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим покладено на Конституційний Суд України.

На час припинення виплати пенсії, прийняття рішення судом першої інстанції та на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, норми Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" в частині викладення ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.01.2016 року в новій редакції, не визнані неконституційними.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Так само, обгрунтовано суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на те, що виплату пенсії припинено без будь-якого об'єктивного і розумного обґрунтування, хоча виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому із ним положенні, однак мають інший рід занять, виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки, таким чином, на думку позивача, має місце запровадження дискримінації відносно нього при здійсненні ним права на мирне володіння майном та отримання призначеної пенсії.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.03.2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України», (пункт 53) зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи.

У своєму рішенні від 07.11.2013 року у справі «Пічкур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n.48, ECHR 2002-IV). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21.02.1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), п.39, Reports 1997-I).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З урахуванням вищезазначеного, є вірними висновки суду першої інстанції про те, що держава реалізуючи своє право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року зупинила виплату пенсій особам, на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу».

Окрім того, є слушним посилання суду на те, що державна служба надає особі, що займає посаду державного службовця, певний правовий статус, який передбачає відповідну оплату праці, заохочення та соціальні гарантії.

Позивач має право обрати між державним пенсійним забезпеченням відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який спрямований на забезпечення мінімального матеріального рівня задоволення життєвих потреб, чи державною службою, статус якої зумовлює відповідний рівень оплати праці за рахунок державних коштів, заохочення та соціальні гарантії, так як законодавець передбачив, що після звільнення з державної служби виплата пенсії відповідно до цього закону поновлюється.

Як встановлено судом, позивач працює на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного посту «Північний» Житомирської митниці ДФС з 01.11.2015 року по даний час. Відтак, надав перевагу державній службі, що передбачає відповідну оплату праці, заохочення та соціальні гарантії перед мінімальним державним пенсійним забезпеченням відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків, що підстави для відновлення пенсії з 01.01.2016 року відсутні, оскільки зупинення виплати пенсії має об'єктивне та розумне обґрунтування та забезпечує «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "25" листопада 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Овруцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Гетьмана Виговського,12,м.Овруч,Овруцький район, Житомирська область,11100

4-третій особі: - ,