Справа № 489/6435/16-а
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2017-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/6435/16-а
Номер провадження 2-а/489/115/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2017 р., о 14 год. 30 хв. суд Ленінського району м. Миколаєва у складі судді - Тихонової Н.С., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 2010 р. до серпня 2016 р. вона проживала в м. Миколаєві та отримувала пенсію за віком, однак надалі вона виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, в зв'язку з чим виплата пенсії відповідачем була припинена. Однак позивачка вважає, що такі дії УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва є протиправними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства. У встановленому законом порядку в жовтні 2016 р. позивачка звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, проте їй було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просить суд: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії, починаючи з березні 2017 р., зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва поновити виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з березня 2017 р., а також покласти судові витрати на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 до серпня 2016 р. проживала за адресою: АДРЕСА_1, перебувала на обліку в УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва та отримувала пенсію за віком.

В серпні 2016 р. позивачка переїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, в зв'язку з чим УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва виплату пенсії їй було припинено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідних міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалось.

Згідно ст. 51 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за шість місяців перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

В зв'язку з цим УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва було припинено виплату пенсії позивачці через її переїзд на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Однак кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишать будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 25-рп/2009 положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищезазначене, положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втрачають чинність з 07 жовтня 2009 р., тобто від дати прийняття рішення про їх неконституційність.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 12.05.2016 р. по справі № 21-180а15.

24.10.2016 р. позивачка звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі з заявою про перерахунок та поновлення пенсії в розмірах відповідно чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Проте зі змісту Рішення № 22097/02 від 03.11.2016 УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва вбачається, що позивачці відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком, оскільки заява для поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто в орган, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). Крім того зазначали, що договір з питань соціального (пенсійного) забезпечення між Україною та Ізраїлем не укладено.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва посилається на те, що припинення виплати пенсії позивачці було проведено на законних підставах, відповідно до норм діючого на той час законодавства.

Дослідивши надані докази в сукупності та приймаючи до уваги, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами, суд вважає, що позивачка як громадянин України має право на отримання призначеної їй пенсії за віком - незалежно від місця її проживання.

Таким чином позивачка, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що вона просить суд поновити їй пенсію за віком починаючи з 01.03.2017 р.

Крім того згідно ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру , в тому числі і пенсії.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, позивачка має право на поновлення їй виплати пенсії за віком, - починаючи з 01.03.2017 р., з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до 94 КАС України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 99, 102, 122, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва від 03.11.2016 р. № 22097/02 про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 01.03.2017 року, в розмірі, передбаченому діючим законодавством, з урахуванням індексу інфляції.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя: Н.С. Тихонова