Справа № 826/900/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

16 січня 2017 року м. Київ № 826/900/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Літвінова А.В., ознайомившись із позовною заявою

за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Міністерства оборони України, в якій просить суд:

1. визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо непризначення (ненарахування та невиплати) позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок контузії, заподіяної під час виконання ним обов'язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

2. стягнути з Міністерства оборони України () на користь позивача одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок контузії, заподіяної під час виконання ним обов'язків військової служби, відповідно до статей 16 - 16-8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, у сумі 182700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) грн.;

3. зобов'язати Міністерство оборони України призначити (нарахувати та виплатити) позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок контузії, заподіяної під час виконання ним обов'язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, у сумі 182 700 грн.;

4. стягнути з Міністерства оборони України () на користь позивача моральну шкоду, заподіяну тривалою протиправною бездіяльністю, невиплатою належних коштів, підвищенням цін на все, інфляцією, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у сумі 150 000,00 грн.;

5. заборонити Міністерству оборони України вимагати від позивача документу про обставини поранення або зобов'язати його вважати таким документом висновок судово-медичної експертизи №2375/ж від 25.12.2013 р.

Відповідно до пунктів 4 та 6 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Поряд із цим, за приписами частини першої статті 55, частини третьої статті 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року N6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді. Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Отже, під час застосування положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо вирішення питання про відкриття провадження у справі, порядку та строків звернення до суду, розгляду справи адміністративні суди також зобов'язані враховувати зазначені положення Рішення Конституційного Суду України, а саме те, що підлягають розгляду в судах позовні заяви на рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які раніше не підлягали оскарженню в судах або підлягали оскарженню не в судовому порядку.

Так, як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії щодо непризначення йому та невиплати Міністерством оборони України одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок контузії, заподіяної під час виконання ним обов'язків військової служби, та про стягнення з Міністерства оборони України зазначених коштів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 раніше звертався до суду з аналогічним позовом, за результатом розгляду якого постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2016 р., що набрала законної сили, у справі №826/6812/16 позовні вимоги були задоволені лише частково. Проте, посилаючись на неналежне виконання відповідачем вимог вказаного вище судового рішення, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому, позивач вказує, що ті ж самі позовні вимоги і з тих же підстав були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі №826/6812/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії щодо непризначення та невиплати йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, в якій Окружним адміністративним судом м. Києва прийнята постанова від 23.06.2016 р. про часткове задоволення адміністративного позову.

Також у вказаному судовому рішенні встановлено право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», а тому суд визнав протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби. Також у відповідності до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України та з метою гарантування дотримання і захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень суд зобов'язав Міністерство оборони України розглянути повторно заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби. У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

Окрім того, як свідчать дані з програми «Діловодство спеціалізованого суду» постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2016 р. у справі №826/6812/16 залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 р., а відтак набрала законної сили.

На виконання вказаної постанови постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2016 р. у справі №826/6812/16 ОСОБА_1 виданий виконавчий лист від 22.11.2016 р., строком пред'явлення до виконання до 04.10.2019 р.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що за приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Так, ОСОБА_1, посилаючись на безпідставне витребування відповідачем додаткових документів та вважаючи такі дії неналежним виконанням Міністерством оборони України постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2016 р. у справі №826/6812/16, просить суд його позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії щодо непризначення йому та невиплати Міністерством оборони України одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок контузії, заподіяної під час виконання ним обов'язків військової служби, та про стягнення з Міністерства оборони України зазначених коштів, задовольнити у повному обсязі та заборонити Міністерству оборони України вимагати такі документи або зобов'язати останнього вважати таким документом висновок судово-медичної експертизи №2375/ж від 25.12.2013 р., а також стягнути з відповідача на користь позивача шкоду, заподіяну тривалою протиправною бездіяльністю, невиплатою належних коштів.

Тобто, зі змісту позовної заяви вбачається, що фактично Позивач вказує на виконання відповідачем постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2016 р. у справі №826/6812/16 неналежним чином, у зв'язку із чим повторно звернувся до суду із тотожними позовними вимогами та просить визнати такі дії Міністерства оборони України протиправними та зобов'язати останнього виконати судове рішення у повному обсязі.

Проте, обираючи, які саме рішення, дії чи бездіяльність він оскаржує, позивачем не враховано, що вони повинні мати правовий характер, тобто породжувати, змінювати чи припиняти певні публічно-правові відносини між сторонами. Не може бути предметом судового оскарження діяльність (сукупність окремих дій, рішень чи бездіяльності) чи стан справ, які не забезпечують позивачеві ефективного захисту його прав, зокрема, діяльність органів, невжиття ними вичерпних заходів, неефективність дій державних органів, невиконання судового рішення тощо.

При цьому, визначений позивачем предмет даного позову не змінює суті предмета адміністративного позову у справі №826/6812/16, а відтак не робить його таким, що поданий з іншого спору.

Між тим, відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина п'ята статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас, суд також звертає увагу, що у відповідності до частини першої статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення. За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Окрім того, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Разом із тим, згідно із частинами першою та другою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

При цьому, частина п'ята статті 267 України передбачає, що питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Разом із тим, відповідно до частини дев'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

Таким чином, суд звертає увагу, що позивач має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Однак, враховуючи що, ті ж самі позовні вимоги і з тих же підстав були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі №826/6812/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії щодо непризначення та невиплати йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, в якій набрала законної сили постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2016 р. про часткове задоволення адміністративного позову, а тому повторний розгляд справи за тотожним спором є неможливим.

Згідно із частиною другою статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

За вимогами пунктів 1 та 2 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства; у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили: постанова суду; ухвала суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі; ухвала про закриття провадження в адміністративній справі; ухвала про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду (крім випадків, коли така ухвала винесена до відкриття провадження в адміністративній справі).

Водночас, частинами п'ятою та шостою статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, оскільки обставини, які були встановлені постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2016 р. у справі №826/6812/16, що набрала законної сили, не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін, суд вважає за належне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №826/900/17.

Поряд із цим, відповідно до частин першої та другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Однак, заявлення у новому позові, поруч із вимогами, які вже була предметом вирішення у суді, також вимоги, яка раніше не була предметом такого вирішення, не виключає застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, до першої вимоги.

Водночас, суд зазначає, що пов'язані вимоги про відшкодування майнової чи моральної шкоди, заподіяної у публічно-правових відносинах можуть вирішуватись судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Разом із тим, оскільки за вимогами частини першої статі 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, відтак забезпечення позову за загальним правилом здійснюється після відкриття провадження у справі і постановлення ухвали про це.

Таким чином, враховуючи висновок суду про необхідність відмовити позивачу у відкритті провадження в адміністративній справі №826/900/17, подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову не підлягає до розгляду.

Відповідно до частини другої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі суддя постановляє ухвалу.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 107, 109 та 117 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Роз'яснити позивачеві про те, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Роз'яснити позивачеві про те, що вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

4. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 КАС України та може бути оскаржена у порядку і строки, встановлені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Літвінова А.В.