Справа № 816/1646/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1646/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства України у Полтавській області про встановлення відсутності компетенції, визнання протиправними (незаконними) рішень та дій, -

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2016 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної інспекції сільського господарства України у Полтавській області (надалі по тексту - відповідач, Держсільгоспінспекція в Полтавській області), відповідно до якої просила:

- встановлення відсутності компетенції (повноважень) у Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області без проведення у встановленому законом порядку перевірки зазначати про те, що згідно інформації наданої ОСОБА_3 та Ланнівською селищною радою, рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року про передачу позивачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 прийнято з порушенням статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України, а також про те, що за результатами розгляду інформації, наданої Ланнівською селищною радою, встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_1 згідно рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року, яке прийняте з порушенням вимог статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України;

- визнання протиправними (незаконними) рішень: повідомити ОСОБА_3 про те, що згідно інформації наданої ОСОБА_3 та Ланнівською селищною радою, рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року про передачу позивачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 прийнято з порушенням статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України (викладено у листі від 16.12.2015 за вих. №с-01-20/139); повідомити Державній інспекції сільського господарства України про те, що за результатами розгляду інформації, наданої Ланнівською селищною радою, встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_1 згідно рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року, яке прийняте з порушенням вимог статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України (викладено у листі від 16.12.2015 за вих. с 01-14/2421);

- визнання протиправними (незаконними) дій: щодо повідомлення ОСОБА_4 про те, що згідно інформації наданої ОСОБА_3 та Ланнівською селищною радою, рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року про передачу позивачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 прийнято з порушенням статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України (викладено у листі від 16.12.2015 за вих. №с-01-20/139); щодо повідомлення Державній інспекції сільського господарства України про те, що за результатами розгляду інформації, наданої Ланнівською селищною радою, встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_1 згідно рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року, яке прийняте з порушенням вимог статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України (викладено у листі від 16.12.2015 за вих. с 01-14/2421).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_4 відповідачем надано відповідь від 16 грудня 2015 року за вих. с 01-14/2421, відповідно до якої ніби-то стверджується, що частина земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_1 згідно рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року, яке прийняте з порушенням вимог статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України. Таку відповідь позивач вважає недостовірною, оскільки остання надана відповідачем протиправно.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, надав до суду письмові заперечення, відповідно до яких зауважив, що свої дії вважає правомірними, такими, що здійснені в межах компетенції цих органів та відповідають чинному законодавству і не порушують прав та інтересів позивача.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною інспекцією сільського господарства в Полтавській області, в межах повноважень, розглянута заява ОСОБА_4 яка була направлена до Держсільгоспінспекції в Полтавській області листом Держсільгоспінспекції України від 26.10.2015 року №033-6-9/1437 /а.с. 67-68/.

За результатами розгляду зазначеного звернення було направлено листи від 11 листопада 2015 року до Ланнівської сільської ради Карлівського району №01-14/2155 та заявнику №С-01-20/139 про надання матеріалів самоврядного контролю що визначено в статті 189 Земельного кодексу України, які необхідні для проведення державного нагляду (контролю) за використанням та охороною земель по питанню, викладеному у зверненні ОСОБА_4 /а.с. 70-71/.

Держсільгоспінспекцією в Полтавській області також були направлені Клопотання про надання документів, матеріалів та іншої інформації, необхідних для здійснення державного нагляду (контролю) за використанням та охороною земель до громадянки ОСОБА_1 від 07.12.2015 року №163 та до Ланнівської сільської ради Карлівського району від 07.12.2015 №162 /а.с. 72-73/.

Згідно наданої Ланнівською сільською радою Карлівського району копії Рішення 16 сесії п'ятого скликання Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області «Про надання земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 в адміністративних межах село Ланна, Ланнівської сільської ради» /а.с. 75-76/ відповідачем встановлено наявність ознак порушення Земельного кодексу України в частині статей 79, 89 при передачі у власність громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

На підставі такого висновку, відповідачем складено лист від 16.12.2015 за вих. №с-01-20/139, не погоджуючись з яким позивач звернувся до суду з даним позовом.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює вентральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Функції щодо здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності покладені на державну лекцію сільського господарства України та її територіальні органи згідно Положення затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №459/2011.

До повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі відповідно пункту «в» статті 6 Закону України «Про державний контроль за використанням там охороною земель» є одержання в установленому законодавством порядку від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, власників і користувачів, у тому числі орендарів земельних ділянок документів, матеріалів та іншої інформації необхідної для виконання покладених на нього завдань.

У Земельному кодексі України стаття 89 пункт 2г зазначено що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників багатоквартирного будинку. Спільна сумісна власність полягає в тому, що її учасники не мають наперед визначених часток. По суті всі співвласники спільної сумісної власності мають рівні права щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. До осіб, між якими може виникнути спільна сумісна власність на земельну ділянку, віднесено співвласників багатоквартирного будинку. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частина 4 даної статті передбачає право співвласників земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, на її поділ або на виділення з неї окремої земельної частки, крім випадків встановлених законом. При цьому, у разі бажання поділу земельної ділянки з виділення частки в натурі, повинна бути фактична можливість такого поділу. Частина 5 даної статті передбачає що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом.

Відповідно до письмових заперечень відповідачем зауважено, що до опрацюванню наданих документів спеціалістами Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області встановлено, що Рішення Ланнівської сільської ради «Про надання земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1» яка розташована за адресою АДРЕСА_1 має ознаки порушення статті 79 Земельного кодексу України в частині порушення прав інших осіб.

Згідно своїх посадових обов'язків спеціалісти Управління контролю за використанням і охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області не приймали жодних рішень стосовно прийнятного Рішення Ланнівської сільської ради, Карлівського району 16 сесії 5 скликання від 25.09.2008 року «Про надання земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 в адміністративних межах село Ланна, Ланнівської сільської ради».

Своїм листом від 16.12.2015 №С-01-20/139 заявнику ОСОБА_4 повідомлено, що відповідно статті 158 Земельного кодексу України та пункту 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення земельного спору в даному випадку здійснюється в судовому порядку та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання.

При цьому, важливо зазначити, що вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень.

Відтак спірні повідомлення та дії відповідача щодо повідомлення ОСОБА_4 про те, що згідно інформації наданої ОСОБА_3 та Ланнівською селищною радою, рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року про передачу позивачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 прийнято з порушенням статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України (викладено у листі від 16.12.2015 за вих. №с-01-20/139) та щодо повідомлення Державній інспекції сільського господарства України про те, що за результатами розгляду інформації, наданої Ланнівською селищною радою, встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_1 згідно рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року, яке прийняте з порушенням вимог статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України, - самі по собі ніяк не впливають на наявні у позивача права, не створюють для нього додаткових обов'язків, не визначають правову поведінку позивача, а тому не можуть бути самостійним предметом судового розгляду.

Крім того, суд зазначає про відсутність порушених прав позивача, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, факт складення листа від 16.12.2015 за вих. №с-01-20/139 та надання інформації жодним чином не порушив права чи законні інтереси позивача, оскільки, безпосередньо зазначений лист не зумовив жодних правових наслідків для останнього.

Посилання представника позивача, що на підставі даної відповіді, викладеної листом від 16.12.2015 за вих. №с-01-20/139 відповідачем зроблено необґрунтовані висновки, що не підтверджуються фактичними обставинами справи, суд не бере до уваги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування викладених в такому листі фактів.

Крім того, суд вважає, за необхідне зауважити, що станом на момент розгляду даної справи Рішенням Апеляційного суду Полтавської області у справі № 531/450/16-ц, крім іншого, скасовано рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради V скликання від 25.09.2008 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 Визнано недійсним державний акт на право власності на землю площею 0,09 га НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_1, для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 с. Ланна Карлівського району Полтавської області. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 с. Ланна Карлівського району Полтавської області.

У відповідності до положень статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини.

В силу наведеної норми процесуального закону обставини, встановлені вказаними вище судовими рішеннями, що набрали законної сили, мають преюдиційне значення при вирішенні спору у цій справі, оскільки, постановляючи такі рішення, суд встановив наявність відповідних порушень при винесенні рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради V скликання від 25.09.2008 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1

Таким чином, з урахуванням Рішення Апеляційного суду Полтавської області у справі № 531/450/16-ц, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до Полтавського окружного адміністративного суду обрав не належний спосіб захисту, оскільки відповідачем не приймалося рішення відносно позивача шляхом направлення листів ОСОБА_4 та Державній інспекції сільського господарства України.

Фактично позивач не погоджується із змістом інформації вказаної у оскаржуваних листах.

Виходячи з викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення вимог в цій частині позовних вимог.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача в частині встановлення відсутності компетенції (повноважень) у Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області без проведення у встановленому законом порядку перевірки зазначати про те, що згідно інформації наданої ОСОБА_3 та Ланнівською селищною радою, рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року про передачу позивачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 прийнято з порушенням статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України, а також про те, що за результатами розгляду інформації, наданої Ланнівською селищною радою, встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_1 згідно рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради 5 скликання від 25 вересня 2008 року, яке прийняте з порушенням вимог статей 79, 89, 120 Земельного кодексу України, суд виходив з наступного.

Як зазначалось вище, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд звертає увагу на те, під компетенційними спорами розуміються спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб'єкти владних повноважень. Тобто, позивачем у компетенційних спорах є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Відповідно до частини 3 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Пунктом 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов'язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов'язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб'єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.

Завдання суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, розв'язати законодавчі колізії, а також, усунути наслідки дублювання повноважень.

При цьому, позивачем у компетенційних спорах є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень, відповідач, своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Таким чином, спори, визначені пунктом 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб'єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб'єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

Тобто, ОСОБА_1, не наділена адміністративною процесуальною дієздатністю в частині пред'явлення позову щодо визнання наявності чи відсутність компетенції (повноважень) у відповідача, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Європейський Суд з прав людини у рішення від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" зазначив, що : "п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень." пункт 23.

Згідно з частиною першою статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства України у Полтавській області про встановлення відсутності компетенції, визнання протиправними (незаконними) рішень та дій - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 16 січня 2017 року.

Суддя І.Г. Ясиновський