Справа № 804/4981/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 р. Справа № 804/4981/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Техномаш» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення платником податків порушень законодавства, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. У судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи, викладені у запереченнях на позов, та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Техномаш» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.03.2016 року.
За наслідками перевірки складено акт від 11.07.2016 року №340/04-36/14-10/32640621, у висновках якого встановлено порушення позивачем пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, пп.139.1.1, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 238 548,00 грн.; п.185.1 ст.185, п.198.3 ст.198, п.201.2, 201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 124 054,00 грн.; п.185.1 ст.185, п.198.3 ст.198, п.201.2, 201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено залишок відємного значення обєкта оподаткування за січень 2015 року у сумі 52 147,00 грн., за жовтень 2015 року у сумі 71 907, 00 грн.; ст.126 Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно сплачено орендну плату з юридичних осіб, штрафна санкція складає 21 106,70 грн.
Не погодившись з висновками акту перевірки, позивачем подано до податкового органу заперечення, за результатами розгляду яких податковим органом скасовано висновки акту перевірки в частині несвоєчасної сплати орендної плати з юридичних осіб (штрафна санкція у розмірі 21 106,70 грн.).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
За змістом пункту 134.1.1 статті 134 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
В силу пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ «Укрінтеко» (постачальник) укладено договір від 06.01.2015 року № 3М, відповідно до пукнту 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець на умовах цього договору, прийняти і оплатити дерев'яні модельні комплекти далі за текстом продукцію, на умовах, вказаних у цьому договорі, згідно специфікацією, яка є невідємною його частиною.
На виконання умов вказаного договору сторонами було підписано специфікації № 1 від 06.01.2015 року, № 2 від 12.01.2015 року, якими узгоджено ціну та кількість товару.
Постачальник передав покупцю товар, що підтверджується видатковими накладними № РН-12 від 12.01.2015 року, № РН-11 від 23.01.2015 року, № РН-10 від 22.01.2015 року, № РН-9 від 20.01.2015 року, № РН-8 від 19.01.2015 року, № РН-7 від 16.01.2015 року, № РН-6 від 14.01.2015 року; довіреностями від 26.01.2015 року № 37, від 23.01.2015 року № 30, від 21.01.2015 року № 27, від 20.01.2015 № 24, від 19.01.2015 року № 18, від 16.01.2015 року № 14, від 14.01.2015 року № 8; товарно-транспортними накладними від 26.01.2015 року № 12, від 23.01.2015 року № 11, від 22.01.2015 року № 10, від 19.01.2015 року № 8, від 16.01.2015 року № 7, від 14.01.2015 року № 6; подорожніми листами № 262844 від 26.01.2015 року, № 262843 від 23.01.2015 року, № 262842 від 22.01.2015 року, № 262840 від 20.01.2015 року, № 262839 від 19.01.2015 року, № 262838 від 16.01.2015р., № 262837 від 14.01.2015 року.
02 жовтня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Техномаш» (покупець) та ТОВ «ОСОБА_6 Лекс» укладено договір поставки № 39, відповідно до якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та сплатити комплектуючі (литі вироби для подальшої механічної обробки) - далі продукція, найменування ціна і кількість якої визначені в специфікаціях. Покупець зобовязується за актом прийому-передачі надати модельну оснастку, а постачальник - повернути модельну оснастку по акту прийому-передачі після поставки продукції.
На виконання умов вказаного договору позивач за актом № 1 передав модельну оснастку - деревяні модельні комплекти для виготовлення ливарних виробів. В свою чергу ТОВ «ОСОБА_6 Лекс» на виконання умов договору було поставлено готові литі вироби, що підтверджується видатковими накладними № 1012-03 від 12.10.2015 року, № 1014-01 від 14.10.2014 року. Транспортування виробів здійснювалось за рахунок постачальника, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 1012-03 від 12.10.2015 року та № 1014-01 від 14.10.2014 року.
03 грудня 2015 року між ТОВ «ОСОБА_6 Лекс» та ТОВ «Кантрік Груп» укладено договір про відступлення права вимоги № 14, відповідно до якого передано право вимоги заборгованості з позивача до ТОВ «Кантрік Груп». Про укладення вказаного договору ТОВ «ОСОБА_6 Лекс» повідомлено ТОВ «Техномаш» листом від 04.12.2015 року № 14.
Розрахунки між підприємствами відбулись в повному обсязі, що підтверджується банківською випискою № 239.
14 жовтня 2015 року ТОВ «ОСОБА_6 Лекс» було повернуто деревяні модельні комплекти за актом прийому-передачі модельної оснастки № 1/В, транспортування підтверджується товарно-транспортною-накладною № 1014-В від 14.10.2015 року.
Придбана у ТОВ «ОСОБА_6 Лекс» продукція була використана позивачем для виготовлення класифікатора КС2-24х92, який реалізовано ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується договором поставки № 359 від 05.06.2015 року зі специфікацією №1 та додатком № 1; додатковою угодою № 1 від 23.10.2015 року; видатковою накладною № Т-055 від 27.10.2015 року; довіреністю № 1016 від 26.10.2015 року; актом приймання-передачі ТМЦ від 09.11.2015 року; товарно-транспортними накладними № 1, № 3 від 27.10.2015 року; реєстром документів за акредитивом від 24.11.2015 року; попередньою калькуляцією вартості виробництва продукції від 26.10.2015 року.
Також придбана у ТОВ «ОСОБА_6 Лекс» продукція була використана позивачем для виготовлення вагонеток, які реалізовано ПАТ «Запорізький залізорудний комбінат» за договором № 20/913 від 22.09.2014 року та специфікацією № 3 від 15.06.2015 року, що підтверджується видатковою накладною № Т-056 від 29.10.2015 року; довіреністю № 5864 від 29.10.2015 року; товарно-транспортною накладною № 1 від 29.10.2015 року; видатковою накладною № Т-059 від 06.11.2015 року; довіреністю № 5930 від 06.11.2015 року; товарно-транспортною накладною № 1 від 06.11.2015 року; актом списання № СпТ-000106 від 28.10.2015 року.
На підтвердження нереальності здійснення господарських операцій між ТОВ «Техномаш» та ТОВ «ОСОБА_6 Лекс» податковий орган в акті перевірки посилається на те, що у останнього відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, постачальник не знаходиться за юридичною адресою. У якості доказів для такого висновку податковий орган посилається на бази податкових органів.
Проте такі доводи податкового органу суперечать діючому законодавству, оскільки на позивача не покладено обов'язку, як і реальної можливості та право перевіряти кількість робітників, наявність транспорту, або інших засобів, складських приміщень та інших необоротних активів у контрагентів, а відтак відсутня залежність правомірності формування податкового кредиту від таких відомостей про контрагентів.
При цьому неможливо достеменно зробити висновок про наявність чи відсутність активів у підприємства тільки на підставі звітності, у якій не задекларовані відповідні активи, такими доказами мають бути саме первинні документи. Відсутність контрагентів за юридичною адресою також ніяким чином не впливає на дійсність укладених ними угод. Для проведення операцій купівлі-продажу або поставки товарів (послуг) наявність власних транспортних засобів, складських приміщень не є обовязковим, ці активи можуть орендуватися, крім того, навіть наявність орендованих активів для посередника не є обовязковою, адже товар може поставлятися транспортом первинного постачальника на склад кінцевого покупця, а функція посередника полягатиме у пошуку товару, покупця, укладенні угод та організації проведення операцій купівлі-продажу, у такому випадку відсутня необхідність винаймати і технічний персонал.
Суд зазначає, що з урахуванням статті 61 Конституції України передбачено індивідуальний характер відповідальності, яка розповсюджується в тому числі і у вигляді персональної відповідальності кожного платника за ведення податкового обліку.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Якщо податковим органом встановлено неналежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.
При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ним, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за такими договорами у позивача не було.
Роблячи висновок щодо порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.198.3 ст.198, п.201.2, 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України та як наслідок заниження податку на додану вартість всього у сумі 124 054,00 грн. податковий орган в якості підстав зазначає про нереальність здійснення господарських операцій платника з підприємствами-контрагентами, зокрема, ТОВ «ОСОБА_6 Лекс» в жовтні 2015 року та з ТОВ «Укрінтеко» в січні 2015 року.
Позивачем укладено з ТОВ «Бен-Невіс» договір поставки № 9-ВР від 09.11.2015 року про ремонт металообробного обладнання, згідно з яким ТОВ «Техномаш» - замовник, ТОВ «Бен-Невіс» - виконавець.
За предметом вказаного договору постачальник зобовязується провести комплекс робіт з технічного обслуговування та ремонту металообробного обладнання замовника, а замовник на умовах цього договору прийняти і сплатити виконані роботи на умовах, вказаних у цьому договорі, згідно додатків до договору, які є невідємною його частиною та розрахункових документів.
ТОВ «Бен-Невіс» виписано в адресу позивача акт №1 про приймання наданих послуг від 24.12.2015 року на ТО та ремонт металообробного обладнання. Розрахунки між підприємствами проведено в безготівковій формі шляхом перерахування ТОВ «Техномаш» на розрахунковий рахунок ТОВ «Бен-Невіс» грошових коштів на загальну суму 846 000,00 грн.
Згідно журналу-ордеру по бухгалтерському рахунку №631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» заборгованість по взаєморозрахунках з ТОВ «Бен-Невіс» відсутня.
Податковий орган в акті перевірки також зазначає про порушення ТОВ «Техномаш» пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, пп.139.1.1, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 238 548,00 грн. Підставою для формування таких висновків податковим органом є неправомірне віднесення позивачем до складу витрат вартості отриманих послуг від ТОВ «Бен-Невіс» у сумі 705 000 грн.; вартості придбаних ТМЦ у ТОВ «ОСОБА_6 Лекс» у сумі 359 534,10 грн.; вартості придбаних ТМЦ ТОВ «Укрінтеко» у сумі 260 736,25 грн.
Суд не погоджується з такою позицією податкового органу з огляду на наступне.
Бухгалтерський облік витрат, повязаних з ремонтом обєкту основних засобів врегульовано п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» та п.32 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року № 561.
Відповідно до п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.
Те ж саме зазначено й в пункті 32 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів , затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року № 561: витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.
В свою чергу бухгалтерський облік витрат, повязаних з модернізацією обєкту основних засобів, на що й посилається податковий орган в акті перевірки, врегульовано п.14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» та п. 31 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року № 561.
Відповідно до п.14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта.
Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» містить поняття первісної вартості, відповідно до якого це історична (фактична) собівартість необоротних активів у сумі грошових коштів або справедливої вартості інших активів, сплачених (переданих), витрачених для придбання (створення) необоротних активів.
Первісно очікувані економічні вигоди це ті вигоди, які підприємство очікує отримувати в майбутньому від використання придбаних/створених необоротних активів.
З аналізу викладеного вбачається, що єдиним критерієм для віднесення витрат на модернізацію/ поліпшення необоротних активів до первісної вартості останніх чи віднесення витрат на ремонт до складу витрат звітного періоду є саме той факт, чи збільшились майбутні економічні вигоди, первісно очікувані від використання об'єкта чи ні.
Тобто, якщо збільшились майбутні економічні вигоди, які планувалось отримувати на момент придбання обєкта, то в такому разі слід відносити такі витрати до первісної вартості основних засобів, якщо ж ні до витрат звітного періоду.
Токарно-гвинторізні верстати 16К40Ф101 та 1М65 (далі - верстати) було придбано та віднесено на баланс підприємства позивача як основні засоби.
28 жовтня 2015 року головним інженером ОСОБА_7 службовими записками повідомлено директора ТОВ «Техномаш» ОСОБА_8 про необхідність здійснення ремонту токарно-гвинторізних верстатів 16К40Ф101 та 1М65, відповідний перелік необхідних ремонтних робіт зазначено в дефектних відомостях до кожного верстата окремо.
Станом на 24 грудня 2015 року, тобто на дату складання акту про приймання наданих послуг з ремонту верстатів, економічна вигода від ремонту та технічного обслуговування верстатів не перевищила первісну вигоду, тобто ту вигоду, яку підприємство планувало отримати на момент придбання останніх.
Таким чином, витрати на ремонт токарно-гвинторізних верстатів 16К40Ф10 та 1М65 у сумі 705 000 грн. (ПДВ 141 000 грн.) було здійснено позивачем для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, що в свою чергу відповідно до п.15 (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» та п.32 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року № 561, включаються до складу витрат звітного періоду.
Враховуючи викладене, висновки відповідача про відсутність реального здійснення господарських операцій є безпідставними і необґрунтованими, оскільки реальність господарських операцій по укладених правочинах підтверджена відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, про що безпосередньо зазначено в акті перевірки. Всі первинні документи відповідають вимогам законодавства щодо їх оформлення.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Техномаш» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити у повному обсязі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Техномаш» судові витрати у розмірі 5 439,03 грн. (пять тисяч чотириста тридцять девять гривень 36 копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1