Справа № 461/6287/16-а
Суддя: Котельва К. О.
Дата ухвалення: 2017-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/6287/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2017 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Котельви К.О.,

при секретарі Остапчук М.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, виконуючого обовязки заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 про скасування постанови

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, згідно уточнених позовних вимог, просить скасувати постанову по справі про порушення митних правил № 2740/20917/16 від 16 вересня 2016 року, винесену виконуючим обовязки заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 та закрити провадження по справі; зобовязати відповідача зняти з контролю АСМО «Інспектор-2006» модуля «Орієнтування» АСМО «Інспектор» орієнтування підрозділу протидії митним правопорушенням УБ з МП Львівської митниці ДФС від 01.07.2016 року №12187/13-70-26/10/13 та від 26.09.2016 року № 18876-13-70-20/10/13.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 16 вересня 2016 року в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 винесено постанову у справі про порушення митних правил № 2740/20917/16, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 474 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 1 700 грн. З даною постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною та необґрунтованою та просить скасувати. Зазначає, що працівником митниці на вимогу позивача надано посвідчення термін дії якого закінчився 20.01.2016 року. Окрім того, ще до почату заходів, повязаних з проходженням митного контролю, працівник митного органу вимагав надати коди ІМЕІ мобільних телефонів, що на думку позивача є незаконним та не відповідає вимогам чинного законодавства, тому просить позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позов заперечив. Зокрема зазначив, що ОСОБА_1 здійснював перешкоди посадовій особі органу доходів та зборів і зборів у доступі до товарів, транспортних засобів, що перебувають від митним контролем. Окрім того вважає, те що інспектор митниці ОСОБА_4 пред'явив на вимогу позивача посвідчення, строк дії якого закінчився, не спростовує того факту, що він правомірно та в межах виконання своїх посадових обов'язків бажає здійснити фото фіксацію ІМЕІ телефонів, які перевозила через митний кордон України ОСОБА_1 Також зазначає, що ІМЕІ телефонів не належать до персональних даних про особу та може використовуватися для ідентифікації відповідного телефону. Окрім того зазначає, що орієнтування, яке просить зняти з контролю ОСОБА_1, не стосується позивача, а іншої особи, тому жодним чином не порушує його права. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Судом встановлено, що в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 винесено постанову у справі про порушення митних правил № 2740/20917/16, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 474 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 1 700 грн. /а.с. 18-20/.

Як вбачається із змісту постанови під час здійснення повної фізичної ідентифікації предметів митного огляду за зовнішніми індивідуальними ознаками ОСОБА_1 перешкоджав посадовій особі митниці у здійсненні звірення даних митної декларації з виявленими у автомобілі речами та їх фотографування, що унеможливило повну перевірку заявлених відомостей та завершення митного оформлення. Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів,що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки,відеозапису, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами

Відповідальність за ч. 1 ст. 474 МК України настає за перешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів під час здійснення нею митного контролю або провадження в справі про контрабанду чи порушення митних правил у доступі до товарів, транспортних засобів, документів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Митного кодексу України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

Частина 3 ст. 3, ст. 318 Митного кодексу України встановлює виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.4 статті 318 Митного кодексу України митний контроль товарів, транспортних засобів у пунктах пропуску через державний кордон України здійснюється відповідно до типових технологічних схем митного контролю, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 2 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №451 від 21 травня 2012 року передбачає, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється виключно митними органами відповідно до законодавства, вибірково, у формах та обсязі, що визначені на підставі результатів системи управління ризиками

Пункт 5 даної Типової схеми передбачає, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється митними органами за участю державних органів, на які відповідно до законодавства покладено функції здійснення інших видів контролю автомобільних транспортних засобів і товарів, у встановленому законодавством порядку.

Пункт 1 даної Типової технологічної схеми визначає, що відповідно до Митного кодексу України послідовність дій посадових осіб митних органів під час здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів і товарів, що переміщуються ними через митний кордон України, у пунктах пропуску для автомобільного сполучення через державний кордон.

Стаття 579 Митного кодексу України передбачає, що законні розпорядження та вимоги посадових осіб органів доходів і зборів, надані під час виконання ними службових обов'язків, є обов'язковими для виконання фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 553 Митного кодексу України працівникам органів доходів і зборів видаються службові посвідчення. Положення про службове посвідчення працівника органів доходів і зборів та його зразок затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пункт 1.1. вищевказаної Інструкції щодо порядку зберігання, видачі і знищення службових посвідчень працівників органів ДФС, затвердженої наказом ДФС України від 23.10.2014 №207 "Про службові посвідчення працівників органів Державної фіскальної служби" передбачено, що службове посвідчення працівника органів фіскальної служби усіх рівнів є офіційним документом, який засвідчує особу працівника фіскальної служби, підтверджує її повноваження, передбачені законодавством України, та ідентифікує її власника.

Пунктом 2.5 згаданої Інструкції встановлено, що при переведенні з посади на посаду, присвоєнні чергових спеціальних звань (рангів), закінченні строку дії, зміні облікових даних працівника, наданні або скасуванні права на зберігання та носіння вогнепальної зброї посвідчення підлягає обміну.

Згідно Постанови КМУ від 18.08.2010 року № 751 «Про затвердження Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю» працівники контрольних органів і служб під час виконання службових обов'язків у пунктах пропуску, пунктах контролю повинні мати при собі службові посвідчення та представницькі картки, а інші особи, які прибувають у службових справах до пункту пропуску, пункту контролю, - спеціальну представницьку картку для тимчасового перебування.

У судовому засіданні встановлено, що представник митного органу, при проведенні огляду, на підтвердження своїх повноважень пред'явив позивачу службове посвідчення, термін дії якого закінчився 20.01.2016 року, тобто таке було протерміноване на момент предявлення. Вказану обставину представник відповідача не заперечив. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач мав об'єктивні підстави ставити під сумнів наявність повноважень у представника митного органу, зважаючи на відсутність в останнього належного документу на підтвердження його повноважень. Тобто, позивач мав всі підстави вважати, що вимога пред'явити ІМЕІ телефону особою, яка представилась представником митного органу, однак не підтвердила свої повноваження, є незаконною, а відтак не повинна бути виконана.

Жодних доказів на спростування доводів позивача щодо відсутності у позивача обґрунтованих сумнівів в повноваженнях представника митного органу відповідачем не надано.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про захист персональних даних» обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем. При цьому, під до поняття «персональні дані» відносяться «відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована».

Згідно статті 11 ЗУ "Про інформацію" інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Пунктом 36 ч.1 ст.4 МК України визначено, що особисті речі - товари, нові і такі, що були у вжитку, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном, переміщуються через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі і не призначені для підприємницької діяльності, відчуження або передачі іншим особам.

Стаття 370 МК України (п.11 та п.13) визначає перелік товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей громадян, якими, зокрема вважаються: стільникові (мобільні) телефони у кількості не більше двох штук, переносні персональні комп'ютери у кількості не більше двох штук і периферійне обладнання та приладдя для них.

Пунктом 3.4.2. Наказу ДФС України від 29 травня 2015 року № 386 «Про затвердження порядку внесення інформації про можливі порушення законодавства з питань держаної митної справи до модуля «Орієнтування» АСМО «Інспектор -2006» встановлено, що заняття з контролю орієнтування у модулі «Орієнтування» може бути здійснено, зокрема у випадку не підтвердження за результатами виконання митних формальностей, ризиків порушень законодавства України з питань державної митної справи та/або недотримання вимог законодавства.

Суд не бере до уваги покликання позивача на те, що ІМЕІ телефону, який був в його розпорядженні відноситься до персональних даних, оскільки такий телефон може бути переданий, втрачений, відчужений, тощо. Тобто, ІМЕІ телефону не відноситься до даних, за якими можна ідентифікувати конкретну особу, оскільки не відноситься до відомостей про фізичну особу, які можуть належати лише їй.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад порушення митних правил, передбачений ч.1 ст.474 МК України, оскільки в останнього не було умислу на неправомірне перешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів, відтак оскаржувану постанову № 2740/20917/16 від 16 вересня 2016 року необхідно скасувати.

Щодо позовної вимоги про закриття судом провадження у справі про порушення митних правил суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Питання щодо відкриття та закриття провадження у справі щодо порушення митних правил є виключною (дискреційною) компетенцією посадовою особи митного органу, та не може бути вирішено судом за наслідками розгляду адміністративної справи про скасування постанови про застосування адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом, відповідно до норм якого суди не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про зняти з контролю АСМО в позовній заяві позивач зазначає, що орієнтування АСМО «Інспектор» не стосується особи позивача, що підтверджується листом Львівської митниці ДФС від 05.01.2017 року № 380/13-70-20/20/38, де вказано, що орієнтування від 01.07.2016 року № 12187/13-70-26/10/13, стосується вїзду громадянина ОСОБА_5 на митну територію України внесено з метою попередження можливих порушень митних правил та орієнтування від 26.09.2016 року № 18876-13-70-20/10/13 стосується попередження можливих порушень митних правил при переміщенні товарів через митний кордон України транспортних засобів марки «Toyota Corolla» р.н. НОМЕР_1.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановлено, цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушено її права свободи та інтереси. Оскільки орієнтування не стосується позивача, то вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.94 КАС України сплачений судовий збір по справі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст.11, 70, 158-163, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Постанову у справі № 2740/20917/16 від 16 вересня 2016 р. виконуючого обовязки заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби ОСОБА_3 скасувати.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Львівської митниці державної фіскальної служби України в користь держави 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К.О.Котельва