Справа № 320/196/16-а
Суддя: Ніколова І. С.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 02.03.2016
Справа №320/196/16-а
Провадження №2-а/320/47/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Ніколовой І.С.

при секретарі: Колесніковій Л.В.,

за участю представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А НО В И В:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання дій противоправними та зобовязання вчинити певні дії, вказавши, що вона перебуває на обліку в УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області та отримує пенсію за віком з 2009 року згідно Закону України «Про державну службу» та надала копію пенсійного посвідчення №181379 та лист УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області від 11.01.2016 року № 5/П-7. Позивач працювала на посаді керівника апарату Мелітопольської районної державної адміністрації, з 18.09.2015 р. переведена на посаду керуючої справами виконавчого апарату (комітету) Мелітопольської районної ради, де і працює на час звернення до суду, перебуваючи на державній службі.

У звязку з тим, що з 01.04.2015 року УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області припинив виплату пенсії за віком, посилаючись на Закон України від 02.03.2015 року № 213-VIII, у листопаді 2015 року та 11.01.2016 року вона зверталась до Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області з проханням поновити неправомірно призупинену виплату пенсії.

Листом УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області від 11.01.2016 року № 5/П-7 позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на Закон України від 02.03.2015 р. № 213-VIII.

Позивач просить суд визнати протиправними дії УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області щодо призупинення виплати пенсії за віком з 01.04.2015 року, зобовязати УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області поновити виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки зміна пенсійного законодавства, яка мала місце з 01.04.2015 року застосовується до нових обставин, які виникли після зазначеної дати, але ця зміна не може скасовувати право позивача на довічно призначену мені пенсію, яке виникло та відбулося до набрання чинності змін пенсійного законодавства.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача надала клопотання про заміну відповідача у звязку з тим, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. № 1055 «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Мелітопольське обєднання управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області утворилось шляхом перейменування УПФ України м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області. Проти позову заперечувала, вказуючи, що ОСОБА_2 на підставі особистої заяви від 23.03.2009 року призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 N 213- VIII, яким внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно абзацу другого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній з 01.04.2015 року): «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- У період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються».

Оскільки ОСОБА_2 станом на 01.04.2015 року працює на посаді державного службовця, яка дає право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», то з 01.04.2015 року позивачу призупинено виплату пенсії.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20/20 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. При цьому Конституційним Судом України взято до уваги ст. 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюється з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і у рішенні суду в справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року. Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовим становищем держави.

Крім того, на підставі 99 КАС України, враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення у 6 місяців, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй; державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (стаття 1, частина перша статті 6,частини перша, друга статті 8 Основного Закону України).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. № 1055 «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Мелітопольське обєднання управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області утворилось шляхом перейменування УПФ України м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області./а.с.45,46/

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 18.09.2015 р. працює на посаді керуючої справами виконавчого апарату (комітету) Мелітопольської районної ради/а.с.12/ та перебуває на обліку в Мелітопольському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області і отримує пенсію згідно Закону України «Про державну службу», що підтверджується копією пенсійного посвідчення та визнається відповідачем /а.с.7,14, 57-58/ З 01.04.2015 року Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області припинив виплату пенсії за віком, посилаючись на Закон України від 02.03.2015 року № 213-VIII.

ч. 3 ст. 72 КАС України закріплено, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

ОСОБА_2 звернулась до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з проханням поновити неправомірно призупинену виплату пенсії, але отримав відмову 19.05.2015 року /а.с.14/

Не погоджуючись з цим рішенням відповідача, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд вважає дії Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо призупинення виплати позивачу пенсії з 01.06.2015 року протиправними та такими, що порушують її законні права та інтереси, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають правочоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Приписами ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Отже, починаючи з 01.04.2015 року пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії на умовах зокрема передбачених Законом України «Про державну службу», тимчасово призупиняється.

Вказане свідчить про те, що дії відповідача з приводу зупинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2015 року є правомірними та такими, що здійснені у відповідності до вимог чинного пенсійного законодавства.

При цьому, встановлені обставини справи свідчать, що підставою для призупинення виплати позивачу довічної пенсії було встановлення пенсійним органом факту її перебування на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зазначена обставина, на думку відповідача, свідчить про необхідність призупинення виплати пенсії з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Суд не погоджується з такими висновками пенсійного органу з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону № 213-VII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як встановлено судом, законодавцем не був прийнятий закон про призначення всіх пенсій на загальних підставах, у зв'язку з чим, починаючи з 01.06.2015 року пенсія особам, які зокрема підпадають під дію Закону України «Про державну службу» призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до Законом України «Про державну службу» відпали, і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Виходячи з вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, згідно якого: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків…».

Враховуючи посилання відповідача у запереченнях на рішення Європейського суду з прав людини від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» і рішення суду в справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року, то суд вважає, що тут слід звернутись до висновків, викладених в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 р., справа «Проніна проти України», «п.23, суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див."Руїз Торія протии Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine),рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29)».

Позивач звернулась до суду лише 14.01.2016 року, тому враховуючи заперечення відповідача, у відповідності до положень ч. 2 ст. 99 КАС України, згідно якої встановлено шестимісячний строк для звернення до суду, суд вважає за необхідне вимоги позивача про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії щодо поновлення виплати пенсії з 01.06.2015 р. по 13.07.2015 р. залишити без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та необхідності поновлення виплати їй пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» з 14.07.2015 р.

Керуючись ст.ст. 159-163, 186 КАС України, ст. 8,22,55,64,95,124,152 Конституції України, Законом України «Державну службу», Законом України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії щодо поновлення виплати пенсії з 01.06.2015 р. по 13.07.2015 р. залишити без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Позов ОСОБА_2 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 14.07.2015 р.

Стягнути з Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 551 /пятсот пятдесят одну/ гривень 20 /двадцять/ копійок.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови або якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: