Справа № 826/17522/15
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження

12 січня 2017 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Офісу великих платників податків ДФС про поновлення строку для подання апеляційної скарги на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, третя особа: ТОВ «Стандарт Україна» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

28 січня 2016 року Міжрегіональним ГУ ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників подано апеляційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року, яку ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору за подачу апеляційної скарги.

Ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2016 року у задоволенні клопотання Міжрегіонального ГУ ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про звільнення від сплати судового збору - відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто апелянту.

23 вересня 2016 року Офісом великих платників податків ДФС (який є правонаступником Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників) повторно подано апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження відповідач зазначив, що Законом України " Про державний бюджет на 2015 рік " не було передбачено витрати на сплату судового збору. Отримавши ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року, відповідач мав намір сплатити судовий збір з коштів, які повинні були бути виділені для цього в кошторисі контролюючого органу в 2016 року. Відповідачем у клопотанні зазначено, що станом на 15.09.2016, кошторис затверджений, судовий збір сплачено та у зв'язку з тим, що відповідач, виконуючи вимоги ухвали суду, намагався здійснити оплату судового збору за рахунок коштів, які мали бути передбачені для цього в кошторисі на 2016 рік і саме по цій причині було допущено пропуск строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишено без руху у зв'язку з відсутністю належних доказів щодо неможливості сплати судового збору у строк раніше, ніж така апеляційна скарга було подана.

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року відповідачем направлено до суду копію тимчасового кошторису на І - квартал 2016 року.

Оцінюючи доводи податкового органу щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 13 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 185 Кодексу адміністративного судочинства України надає право сторонам та іншим, зазначеним у ній суб'єктам, оскаржити в апеляційному порядку судові рішення суду першої інстанції.

Частиною 2 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України України передбачено, що апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленим судовим рішенням суду першої інстанції, можуть скористатися правом його оскарження в апеляційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Частина друга статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України покладає на осіб, які беруть участь у справі, обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальний строк може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі у разі його пропущення з поважних причин.

Отже, особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», на момент первинного подання апеляційної скарги суб'єкти владних повноважень зобов'язані сплачувати судовий збір.

Як зазначалося вище, ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху у зв'язку з відсутністю належних доказів щодо неможливості сплати судового збору у строк раніше, ніж у вересні 2016 року.

На підтвердження неможливості оплати судового збору, та як наслідок пропуск строку на апеляційне оскарження, скаржником надано до суду копію тимчасового кошторису на І - квартал 2016 року, однак повторно з апеляційною скаргою звернувся лише 23 вересня 2016.

При цьому, контролюючий орган не надав доказів відсутності на його рахунках коштів та вчинення будь-яких дій, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України як з моменту звернення до суду з апеляційною скаргою вперше (у січні 2016 року) до повторного (у вересні2016 року).

В обґрунтування клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження відповідач зазначає, що станом на 15.09.2016 кошторис затверджений, однак суду апеляційної інстанції не надано належних доказів на підтвердження надходження та використання коштів для сплати судового збору за подання апеляційної скарги до відповідача, в тому числі і за ІІ та ІІІ квартал 2016 року.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для визнання обґрунтованими доводів заявника про відсутність фінансування у вказаний період як підставу для поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки останнім не доведено, скільки коштів виділено у ІІ та ІІІ кварталі 2016 року та на які саме цілі останні витраченні .

Вищевикладене свідчить лише про відсутність у відповідача наміру своєчасно реалізувати своє право на апеляційне оскарження.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що згідно платіжного доручення № 577, доданого скаржником до апеляційної скарги, вбачається, що фактична сплата судового збору була здійснена 19 вересня 2016 року, а апеляційна скарга подана лише 23 вересня 2016 року.

Таким чином, враховуючи викладене, наведені у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави пропуску такого строку, не є поважними.

Колегія суддів зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06.10.2015 року Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою потворного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Європейський суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку зазначені відповідачем причини значного пропуску строку оскарження не виправдовують втручання у принцип остаточності рішення.

У даному випадку не вбачається обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання належним чином оформленої апеляційної скарги протягом установленого законодавством терміну чи подати клопотання про поновлення такого строку із зазначенням поважних причин, підтверджених доказами, для поновлення строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача та поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Судом встановлено, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є правонаступником Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, а тому в межах спірних правовідносин відповідати за адміністративним позовом має Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відтак, колегія суддів вважає за можливе здійснити процесуальне правонаступництво, змінивши Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників на Офіс великих платників податків ДФС

Керуючись ст.ст. 102, 185, 206, 211, 254 Кодексом адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання Офісу великих платників податків ДФС про поновлення строку для подання апеляційної скарги на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді І.О. Грибан

О.А. Губська