Справа № 425/3978/16-а
Суддя: Романовський Є. О.
Дата ухвалення: 2017-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017 Провадження №2-а/425/18/17

Справа №425/3978/16-а

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі:

головуючого судді Романовського Є.О.

за участю секретаря Вада Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кремінської обласної загальноосвітньої санаторної школи - інтернату І-ІІІ ступенів про стягнення, донарахування та виплату недоотриманої одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Кремінської обласної загальноосвітньої санаторної школи - інтернату І-ІІІ ступенів, яким просив зобов'язати Кремінську обласну загальноосвітню санаторну школу-інтернат І-ІІІ ступенів донарахувати та виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу на його користь у розмірі 7091 гривень.

У призначений день та час судового засідання відповідач не з'явився, але подав заяву якою просив розглянути справу без його участі. Позов визнав у повному обсязі.

Позиція позивача полягала у тому, що він, як випускник Кремінської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів, зі статусом дитина - сирота, який навчається у Рубіжанському індустріально - педагогічному технікумі, в вищому навчальному закладі першого рівня акредитації на денному відділенні в групі 3-15-2 за фахом «Зварювання» з 01.09.2016 року, у зв'язку із закінченням 11 класів, повинен був отримати за рахунок коштів Кремінської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів, на підставі ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», одноразову грошову допомогу у розмірі шести прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років, що у 2015 році складало 7 716 гривень. Названа допомога була нарахована та виплачена ОСОБА_1, але не в повному обсязі, зокрема тільки у розмірі 625 гривень. Тому, на його думку, відповідача слід зобов'язати донарахувати та виплатити йому недоотриману одноразову грошову допомогу у розмірі 7 091 гривень.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Разом з цим, позивач звертав увагу суду на те, що строки звернення до суду за захистом порушеного права не були пропущені.

У якості обґрунтування того, що строки звернення до суду не були пропущені, позивач вказував на те, що він, як випускник Кремінської обласної загальноосвітньої санаторної школи - інтернату І-ІІІ ступенів, отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 625 гривень у 2015 році, однак в силу свого неповнолітнього віку та відсутності спеціальних юридичних знань, він не міг знати про порушення свого права на отримання такої допомоги у належному розмірі, а також не мав права самостійного подання позову. Про порушення свого права, позивач дізнався тільки з газети «Рубіжанські Новини», випуск № 36 від 01 вересня 2016 року, в якій було опубліковано статтю про те, що Рубіжанським відділом Сєвєродонецької місцевої прокуратури в суді було відстояно право сироти на грошову допомогу.

З огляду на це, спочатку, слід перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду.

І розглядаючи це питання, суд виходить з наступного.

Частина перша і друга ст. 55 Конституції України, гарантує захист прав і свобод людини і громадянина судом, та право кожного на оскарження в суді дій органів державної влади, посадових і службових осіб,

А частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак, відповідно до положень ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, формально, якщо особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права, вона повинна звернутись до суду для його захисту впродовж шестимісячного строку.

Але разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Тому суд бере до уваги, що у справі «Delcourt v. Belgium», у своєму рішенні від

17 січня 1970 року Європейський Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. А у справі «Bellet v. Fгаnсе» (рішення від 04 грудня 1995 року) цей суд констатував, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд, з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

А в рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і заважає розгляду позовних вимог. І нарешті, у справі Ilhan v. Turkey (рішення від 27 червня 2000 року) Європейський Суд констатував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Тому, на думку суду, положення ч. 2 ст. 99 КАС України не повинні застосовуватись автоматично, а спочатку слід з'ясувати конкретні обставини справи.

Тож, розглядаючи обставини цієї справи в аспекті вимог позивача про зобов'язання відповідача донарахувати і виплатити на його користь одноразову грошову допомогу, що сплачується при випуску із навчального закладу, суд констатує, що оскільки грошова допомога про яку йде мова має виключно одноразовий характер, а позивач отримав її у розмірі 625 гривень у 2015 році, а про те, що днем визначення його можливо порушеного права є саме день отримання ним цих грошових коштів.

І, формально, саме з цієї дати, в силу положень ч. 1 ст. 99 КАС України, повинен обраховуватись шестимісячний строк звернення до суду за захистом такого права.

Але та обставина, що на день виплати вказаних коштів, позивач не досяг повноліття, тобто він не набув повної цивільної дієздатності, з набуттям якої ЦК України пов'язує здатність будь-якої фізичної особи своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати (ч. 1 ст. 30 ЦК України), є юридично серйозним аргументом на користь того щоб стверджувати про те, що позивач, в силу свого віку не знав і не міг знати про можливе порушення свого права на отримання одноразової грошової допомоги у належному розмірі, саме у день здійснення йому такої виплати.

При цьому суд враховує, що позивач став повнолітнім 08.05.2016 року та відповідно набрав адміністративної процесуальної дієздатності, а про порушення своїх майнових прав дізнався лише 01.09.2016 року з газети «Рубіжанські Новини», випуск

№ 36.

Тому суд вважає, що позивачем не були порушені строки звернення до суду, оскільки про можливе порушення свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із випуском із навчального закладу, йому стало відомо тільки 01.09.2016 року. А позов було подано в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Отже, вимоги позивача про зобов'язання відповідача донарахувати і виплатити на його користь одноразову грошову допомогу, що сплачується при випуску із навчального закладу, слід розглянути по суті.

Як вже вказувалось, позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. А відповідач, подав письмову заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Тому з огляду на це, суд застосовує положенняст. 136 КАС України, якими серед іншого передбачено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, і, якщо такий випадок мав місце, судове рішення у зв'язку із визнанням позову ухвалюється за правилами, встановленими ст. 112 КАС України.

У свою чергу правилами ст. 112 КАС України унормовано, що у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення позовних вимог. При цьому суд не приймає визнання позову і продовжує розгляд справи, якщо ці дії відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Тож оскільки заява про визнання позову подана керівником відповідача, тобто службовою особою, яка має на вчинення таких дій відповідні повноваження; визнання позову є безумовним та повним, і таким, що оформлено у письмовому вигляді; визнання позову повністю узгоджується з положеннями частини 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та положеннями ст. 7 З.У. «Про державний бюджет України на 2015 рік», суд вважає, що визнання позову відповідачем слід прийняти і, як наслідок, ухвалити рішення на користь позивача.

При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1, слід задовольнити. А в силу положень статті 87 та 94 КАС України, судові витрати понесені позивачем, що документально підтверджені на суму 551 грн. 21 коп., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача.

Отже, керуючись ст.ст. 87, 94, 98, 99, 103, 112, 136, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Кремінської обласної загальноосвітньої санаторної школи - інтернату І-ІІІ ступенів про стягнення, донарахування та виплату недоотриманої одноразової грошової допомоги - задовольнити повністю.

Зобов'язати Кремінську обласну загальноосвітню санаторну школу - інтернат І-ІІІ ступенів донарахувати та виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) у розмірі 7091 (сім тисяч дев'яносто одна) гривня, на рахунок № НОМЕР_1, який відкрито на його ім`я в ПАТ «УкрСиббанк» (МФО 351005),

Стягнути з Кремінської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривня 21 копійка на банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий на його ім`я в ПАТ «УкрСиббанк» (МФО 351005).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Суддя Є.О. Романовський