Справа № 812/631/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/631/16

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з транспортного податку у сумі 25000,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з транспортного податку у сумі 25000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є власником автомобіля MITSUBISHI PAJERO WG, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, об'єм двигуна 3200 куб. см, що підтверджено листом територіального сервісного центру № 4444 від 27.05.2016 № 31/12/4444-1273. Позивачем відповідно до норм Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 69-17, яким позивачу визначено податкове зобов'язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25000,00 грн.

Податковим органом 16 грудня 2015 року винесена податкова вимога № 1058-23 про сплату суми боргу у розмірі 25000,00 грн транспортного податку з фізичних осіб, яка була отримана відповідачем особисто 22.12.2015.

У зв'язку з тим, що відповідачем, добровільно борг не сплачено, а здійсненні податковим органом заходи з погашення податкового боргу результатів не дали, позивач, просив стягнути з відповідача податковий борг з транспортного податку у сумі 25000,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не прибув, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засіданні не прибув, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи положення пункту 6 статті 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72, КАС України суд приходить до такого.

Судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_1 є власником автомобіля MITSUBISHI PAJERO WG, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, об'єм двигуна 3200 куб.см, що підтверджено листом територіального сервісного центру № 4444 від 27.05.2016 № 31/12/4444-1273.

Відповідно до рішення Лисичанської міської ради від 29 січня 2015 року № 78/1248 з 01.01.2015 встановлено транспортний податок за ставкою у розмірі 25000,00 грн за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

10 червня 2015 року Державною податковою інспекцією у м. Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області, що в подальшому була реорганізована в Державну податкову інспекцію у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, на підставі листа територіального сервісного центру № 4444 від 27.05.2016 № 31/12/4444-1273 винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 69-17, яким відповідачу визначено податкове зобов'язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25000,00 грн, яке направлено на адресу платника податку 12.06.2015 та отримано ним особисто 16.06.2015. (а.с. 8)

16 грудня 2015 року позивачем винесена податкова вимога № 1058-23 про сплату суми боргу в розмірі 25000,00 грн транспортного податку з фізичних осіб, яка була отримана відповідачем особисто 22.12.2015.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, згідно з яким, зокрема викладено статтю 267 Податкового кодексу України в іншій редакції та запроваджено транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положення пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

За приписами п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, з моменту набрання вказаними положеннями ПК України чинності власники транспортних засобів з об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 куб.см, що використовувалися ними менше 5 років, є платниками транспортного податку.

Статтею 8 ПК України передбачені загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Відповідно до ст. 9 ПК України транспортний податок відсутній у переліку загальнодержавних податків та зборів, а встановлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У затвердженому статтею 10 ПК України переліку місцевих податків транспортний податок прямо не закріплений, натомість є податок на майно, що складається із трьох різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 ПК України.

Так, відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону № 71-VIII), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з нормами ПК України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, але встановлення місцевих податків, із дотриманням закріплених Верховною Радою України критеріїв є компетенцією відповідних місцевих рад, що також передбачено п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

За приписами до п. 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів, у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Під час прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 ПК України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього Кодексу.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за Податковим кодексом України мають право встановити відповідним рішенням місцевої ради транспортний податок і вирішити на власний розсуд питання чи запроваджувати і в яких розмірах податок на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

Отже, запроваджений рішенням Лисичанської міської ради від 29 січня 2015 року № 78/1248 транспортний податок має сплачуватися власниками об'єктів оподаткування з 01 січня 2016 року.

За таких обставин нарахування та стягнення транспортного податку з 01 січня 2015 року на підставі чинного рішення місцевої ради через їх невідповідність вимогам пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Таким чином, у позивача були відсутні підстави для нарахування відповідачу транспортного податку у розмірі 25000,00 грн у 2015 році.

Крім того, відповідач, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням форми "Ф" № 69-7 від 10.06.2015, та податковою вимогою № 1058-23 від 16.12.2015, оскаржив їх в судовому порядку.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі № 812/1056/16, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.12.2016, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 69-17 від 10.06.2015 та податкову вимогу № 1058-23 від 16.12.2015 (а.с.51-58).

Згідно зі статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Тобто, постанова Луганського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі № 812/1056/16 набрала законної сили.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, правомірність рішення, яким визначено відповідачу до сплати суму транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн, та на підставі якого позивачем заявлена вимога про стягнення податкового боргу, перевірена в судовому порядку, рішення скасовано, у зв'язку із чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема: верховенство права; законність; рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частини четвертої статті 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позовних вимог Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з транспортного податку у сумі 25000,00 грн відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Т.В. Смішлива