Справа № 817/1465/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2016 р.Р і в н е 817/1465/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дімакс Агро"
до Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т АН О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дімакс Агро" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.06.2016 року №, від 19.08.2016 року №.

Позивач на обґрунтування позовних вимог зазначає, що оспорювані рішення прийняті за наслідками планової виїзної документальної перевірки платника податків під час якої виявлено порушення ним вимог податкового законодавства, яке полягало у завищенні витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість, а саме, по господарських операціях з ТОВ "Закуп", ТОВ "Родень-М", які контролюючий орган вважає безтоварними, внаслідок придбання послуг у ФОП ОСОБА_1, які контролюючий орган вважає сумнівними, внаслідок списання пального та отримання послуг з обслуговування і ремонту автомобіля, які не пов'язані з господарською діяльністю та невірного відображення у податковій звітності уточнених сум від'ємного значення з податку на додану вартість. Позивач не погоджується з висновками перевірки, зазначає, що дані податкового обліку формувалися ним за наслідками господарських операцій, які фактично мали місце і пов'язані з господарською діяльністю. Тому, вважає безпідставним донарахування позивачу грошових зобов'язань, просить позов задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечує, на обґрунтування заперечень зазначає, що за наслідками планової виїзної документальної перевірки позивача було виявлено пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 50.1 ст. 50, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2, п. 138.8, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2 п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, яке призвело до завищення витрат, що мають значення для визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, за 2014 рік та завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за 2014-2015 роки. Відповідач вважає, що виявлені перевіркою порушення податкового законодавства підтверджуються достатніми доказами, наголошує, що платник податків до перевірки не надавав доказів, які б слугували належним спростуванням висновків контролюючого органу. Тому, вважає донарахування грошових зобов'язань обґрунтованим, а оспорювані рішення правомірними, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що 10.05.2016 року - 23.05.2016 року посадовими особами Головного управління ДФС у Рівненській області було проведено планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Дімакс Агро" (надалі - ТОВ "Дімакс Агро"), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 12.08.2016 року - 31.12.2015 року, результати якої оформлено актом від 30.05.2016 року №105/17-00-14-01/39344611 (а.с. 34-69).

Платником податків подано заперечення на акт перевірки, за наслідками розгляду яких контролюючим органом висновки акту перевірки залишені без змін (а.с. 70-89).

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.06.2016 року:

-№ про збільшення ТОВ "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 151516,00 грн., в тому числі 130666,00 грн. за податковим зобов'язанням та 20850,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

-№ про збільшення ТОВ "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 133058,00 грн., в тому числі 106446,00 грн. за податковим зобов'язанням та 26612,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.15).

Платником податків подано скарги на податкові повідомлення-рішення, за наслідками розгляду яких податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 року № скасовано в частині визначення грошового зобов'язання по операціях за 2015 рік щодо яких підтверджено здійснення оплати скаржником, в решті скарги залишено без задоволення (а.с. 90-117).

У зв'язку з цим, Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 19.08.2016 року № про збільшення ТОВ "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 104249,00 грн., в тому числі 83399,00 грн. за податковим зобов'язанням, 20850,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.13).

Стосовно висновків відповідача про порушення позивачем п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, п. 198.2 п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні собівартості придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) за 2014 рік на загальну суму 258568,00 грн. та податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень-листопад 2014 року, травень 2015 року на загальну суму 92114,00 грн. по господарським операціям з контрагентами Товариство з обмеженою відповідальністю "Закуп" (надалі - ТОВ "Закуп") і Товариство з обмеженою відповідальністю "Родень-М" (надалі - ТОВ "Родень-М"), які контролюючий орган вважає безтоварними, то суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (надалі - Закон України №996-XIV), господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України №996-XIV, факт здійснення господарських операцій фіксується первинними документами, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Абзацом 11 статті 1 Закону №996-XIV визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання, яка фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів.

Вимога щодо реальної зміни майнового стану, як ознака фактичного здійснення господарської операції та необхідність фіксування такої зміни у первинних документах, кореспондує з нормами Податкового кодексу України, якими встановлено порядок формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Зокрема, відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абзац 1). Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац 2).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин) передбачено, що витрати операційної діяльності включають, серед іншого, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин) встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

При цьому, підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин) визначено, що до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких визначена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Також, відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин) передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин) визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 01.10.2014 року між ТОВ "Закуп" (Постачальник) та ТОВ "Дімакс Агро" (Покупець) укладено договір №01/10, предметом якого стала поставка товарів (а.с. 130).

Сторонами обумовлено, що товарами в розумінні договору є мінеральні добрива. Найменування, асортимент, кількість і ціна товару визначається у рахунках-фактурах, що виставляються постачальником на підставі заявок покупця або в додаткових угодах до договору, які є невід'ємною частиною договору. Ціна товарів остаточно визначається у видаткових накладних на поставку товарів (пункти 1.2, 1.3, 1.5).

08.10.2014 року ТОВ "Закуп" та ТОВ "Дімакс Агро" підписано додаткову угоду №1 до договору від 01.10.2014 року №01/10, якою погоджено поставку товару - аміачної води в загальній кількості 10 т за ціною 1780,00 грн./кг загальною вартістю 17800,00 грн. (а.с. 131).

16.10.2014 року ТОВ "Закуп" та ТОВ "Дімакс Агро" підписано додаткову угоду №1 до договору від 01.10.2014 року №01/10, якою погоджено поставку товару - аміачної води в кількості 60 т за ціною 2050,00 грн./кг загальною вартістю 123000,00 грн. (а.с. 131).

На виконання умов договору від 01.10.2014 року №01/10 та додаткових угод до нього №1 від 08.10.2014 року і від 16.10.2014 року Постачальником було виписано для Покупця наступні видаткові та податкові накладні:

-від 09.10.2014 року №137 на суму 17800,00 грн., в тому числі ПДВ 2966,67 грн.;

-від 17.10.2014 року №138 на суму 41861,00 грн., в тому числі ПДВ 6976,83 грн.;

-від 20.10.2014 року №139 на суму 41902,00 грн., в тому числі ПДВ 6983,67 грн.;

-від 21.10.2014 року №140 на суму 39237,00 грн., в тому числі ПДВ 6539,50 грн. (а.с. 132-134).

Розрахунки за поставлені товари проведені сторонами на суму 110000,00 грн., кредиторська заборгованість Покупця перед Постачальником станом на 31.12.2015 року становила 30800,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку (а.с. 135).

ТОВ "Дімакс Агро" віднесено витрати на придбання товарів у контрагента ТОВ "Закуп" на загальну суму 117333,00 грн. до складу витрат за 2014 рік, а сплачений у складі їх вартості податок на додану вартість в загальній сумі 23467,00 грн. - до складу податкового кредиту за жовтень 2014 року.

11.11.2014 року ТОВ "Родень-М" (Постачальник) та ТОВ "Дімакс Агро" (Покупець) укладено договір №135, предметом якого стала поставка товарів (а.с. 118).

Сторонами обумовлено, що товарами в розумінні договору є мінеральні добрива - - КАС-32 у кількості 40 т за ціною 4245,00 грн./т з ПДВ. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товарів, що підлягають поставці за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), ціна одиниці виміру товару визначаються сторонами згідно рахунку-фактури (пункти 1.2, 1.3).

На виконання умов договору від 11.11.2014 року №135 Постачальником передано Покупцю товар - КАС-32 у кількості 39,925 т за ціною 3537,50 грн./т загальною вартістю 169481,63 грн., в тому числі ПДВ 28246,94 грн., про що виписано видаткову накладну від 11.11.2014 року №РН-0000164 і податкову накладну від 11.11.2014 року №217 (а.с. 119-120).

Розрахунки за поставлені товари проведені сторонами у повному обсязі, що визнається в акті перевірки від 30.05.2016 року №105/17-00-14-01/39344611 (а.с. 40).

20.05.2015 року ТОВ "Родень-М" (Постачальник) та ТОВ "Дімакс Агро" (Покупець) укладено договір №83, предметом якого стала поставка товарів (а.с. 123-124).

Сторонами обумовлено, що товарами в розумінні договору є мінеральні добрива - - КАС-32 у кількості 30 т за ціною 8080,00 грн./т з ПДВ. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товарів, що підлягають поставці за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), ціна одиниці виміру товару визначаються сторонами згідно рахунку-фактури (пункти 1.2, 1.3).

На виконання умов договору від 20.05.2015 року №83 Постачальником передано Покупцю товар - КАС-32 у кількості 30 т за ціною 6733,33 грн./т загальною вартістю 242400,00 грн., в тому числі ПДВ 40400,00 грн., про що виписано видаткову накладну від 21.05.2015 року №РН-0000077 і податкову накладну від 21.05.2015 року №85 (а.с. 125-126).

Розрахунки за поставлені товари проведені сторонами у повному обсязі, що визнається в акті перевірки від 30.05.2016 року №105/17-00-14-01/39344611 (а.с. 40).

ТОВ "Дімакс Агро" віднесено витрати на придбання вказаних товарів у загальній сумі 141235,00 грн. до складу витрат за 2014 рік та сплачений у складі їх вартості податок на додану вартість у сумі 28247,00 грн. - до складу податкового кредиту за листопад 2014 року, в сумі 40400,00 грн. - за травень 2015 року.

Суд зазначає, що надані позивачем для перевірки та в судове засідання документи на підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Закуп" і ТОВ "Родень-М" є первинними в розумінні Закону України №996-XIV та Податкового кодексу України, відповідають необхідним вимогам, передбаченим законодавством.

Виписані контрагентами податкові накладні містять усі необхідні реквізити, використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача здійснювалося шляхом їх подальшої реалізації наступним покупцям (а.с. 140-156).

Суд відхиляє твердження відповідача, що не надання платником податків до перевірки сертифікатів якості та товарно-транспортних накладних свідчить про безтоварність господарських операцій з вказаними контрагентами.

Адже, сама по собі собою наявність або відсутність окремих документів, як і помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Крім того, при дослідженні питання реальності конкретної господарської операції слід брати до уваги особливості та умови її здійснення, в тому числі і ті, що закріплені у договорі.

Так, у відповідності до умов договорів, укладених з ТОВ "Закуп" і ТОВ "Родень-М", якість товару повинна засвідчуватись сертифікатом якості або паспортом якості.

Водночас, з договорів поставки придбаних позивачем товарів подальшим покупцям вбачається, що постачальник, яким у даному випадку виступає ТОВ "Дімакс Агро", також повинен передати покупцям сертифікати якості або паспорти якості на товари.

Крім того, судом досліджено, що у позивача наявні паспорти якості на товари, придбані у ТОВ "Родень-М", від 28.10.2014 року №720, від 22.04.2015 року №161, №168 (а.с. 121,128).

Що стосується відсутності товарно-транспортних накладних, то перевезення товарів, придбаних у ТОВ "Закуп" і ТОВ "Родень-М" здійснювалася автомобільним транспортом, що підтверджується договором від 09.10.2014 року, укладеним з ОСОБА_2 (Перевізник), на виконання якого підписані акти наданих послуг від 09.10.2014 року, від 21.10.2014 року, від 23.10.2014 року, від 29.10.2014 року та товарно-транспортною накладною №21/05-1 від 21.05.2015 року (Перевізник ФОП ОСОБА_3.) (а.с. 129, 137-139).

При цьому, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичний рух товарів і їх використання у власній господарській діяльності, відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Суд не бере до уваги доводи відповідача на ту обставину, що стосовно ТОВ "Закуп" до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, свідоцтво платника ПДВ анульовано з 26.11.2014 року, станом на 31.12.2014 року кількість працівників - 0 осіб, починаючи з 01.01.2015 року підприємство не звітується, оскільки останні виникли після здійснення господарських операцій між позивачем і даним контрагентом та не мають впливу на спірні правовідносини. Так само, безпідставними є посилання відповідача на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 15.02.2016 року в справі №712/1422/16-к, якою, на думку контролюючого органу, встановлено безтоварність господарських операцій ТОВ "Родень-М", оскільки остання, по-перше, постановлена в ході досудового розслідування і є не є остаточним судовим рішенням, а, по-друге, з даної ухвали не слідує, що саме тим господарським операціям з позивачем, які описані в акті перевірки, надавалась оцінка.

Також, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Отже, висновки відповідача про завищення позивачем витрат за 2014 рік на суму 258568,00 грн. та податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2014 року на суму 23467,00 грн., за листопад 2014 року на суму 28247,00 грн. і за травень 2015 року на суму 40400,00 грн. за наслідками господарських операцій з ТОВ "Закуп", ТОВ "Родень-М" є безпідставними та необґрунтованими і спростовуються дослідженими судом доказами.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 року № в частині збільшення ТОВ "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 115142,50 грн., а саме 92114,00 грн. за податковим зобов'язанням та 23028,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями і податкове повідомлення-рішення від 19.08.2016 року № в частині збільшення ТОВ "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 58177,50 грн., в тому числі 46542,00 грн. за податковим зобов'язанням, 11635,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є неправомірними і підлягають скасуванню судом.

Стосовно висновків відповідача про порушення позивачем п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні адміністративних витрат за 2014 рік на суму 1000,00 грн. та витрат на збут за 2014 рік на суму 203000,00 грн. внаслідок включення до них витрат на придбання послуг у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1Г.), які контролюючий орган вважає сумнівними, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), у цьому розділі об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких визначена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що на підставі наказу директора ТОВ "Дімакс Агро" від 01.09.2014 року №2 "Про прийом на роботу" ОСОБА_1 прийнято на роботу з 01.09.2014 року на посаду головного бухгалтера за сумісництвом (а.с. 173).

01.09.2014 року між ТОВ "Дімакс Агро" (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір №8, предметом якого стало надання Виконавцем посередницьких послуг, пов'язаних з продажем товарів Замовника-мінеральних добрив і продукції інших виробників, які реалізуються Замовником (а.с. 171).

Сторонами обумовлено, що за надані послуги Замовником виплачується Виконавцю винагорода у розмірі 11,5% від коштів, які надійшли сумарно в сумі протягом кварталу від кожного клієнта на розрахунковий рахунок Замовника за продані товари за участю Виконавця (пп. 3.1.1 п. 3.1).

На виконання умов даного договору Виконавцем залучено нових клієнтів, які оплатили товари Замовника на загальну суму 1772466,25 грн., зокрема:

ТОВ "Богданівське" на суму 372121,24 грн.,

СВК "Маяк" на суму 747520,01 грн.,

ПСП "Агрофірма Нападівське" на суму 433705,00 грн.,

СТОВ "Світанок" на суму 219120,00 грн.,

про що сторонами підписано акт наданих послуг від 31.12.2014 року (а.с. 172).

01.11.2014 року між ТОВ "Дімакс Агро" (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Консультант) укладено договір, предметом якого стало надання Консультантом на замовлення Замовника послуг консультування з питань бухгалтерського обліку та оподаткування у відповідності до умов даного договору (а.с. 169).

На виконання умов даного договору Консультантом проконсультовано керівника ТОВ "Дімакс Агро" Василевського В.В. з питань аналізу фінансової звітності з метою прийняття управлінських рішень, про що сторонами підписано акт здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 31.12.2014 року №2 (а.с. 170).

Контролюючий орган в акті перевірки від 30.05.2016 року №105/17-00-14-01/39344611 зазначає, що з наданих до перевірки документів неможливо встановити, що пошук контрагентів-покупців було здійснено саме ФОП ОСОБА_1 і посилається на ту обставину, що ОСОБА_1 є бухгалтером ТОВ "Дімакс Агро" і на неї покладено інші обов'язки (а.с. 44).

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки перебування осіб, які є сторонами за договором, у трудових відносинах не може слугувати самостійною підставою для визнання господарських операцій, вчинених на виконання такого договору, безтоварними і такими, що фактично не могли відбутися.

Крім того, з урахуванням умов договорів від 01.09.2014 року №8, від 01.11.2014 року, результати надання послуг фіксувалися у визначеному сторонами порядку, з дотриманням усіх необхідних вимог. З акту наданих послуг від 31.12.2014 року, зокрема, вбачається, що у ньому визначено усіх контрагентів залучених ФОП ОСОБА_1 та суми оплачених ними товарів, придбаних у ТОВ "Дімакс Агро".

Стосовно доводів відповідача щодо того, що надання цих послуг не мало ділової мети, то підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

У свою чергу, статтями 3, 42 Господарського кодексу України встановлено, що під господарською діяльність розуміють діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, а підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд зазначає, що платник податків здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, а тому вправі самостійно оцінювати її ефективність та доцільність. Відтак, платник податків самостійно вирішує, які саме витрати йому необхідно понести для забезпечення своєї діяльності, та вправі самостійно обирати виконавців послуг. При цьому, Податковий кодекс України не містить положень, що дозволяють контролюючому органові оцінювати витрати з точки зору їх доцільності, раціональності та ефективності, та не передбачає можливості врахування при визначенні об'єкта оподаткування податку на прибуток підприємств в залежності від суб'єкта надання та характеру відповідних послуг.

Отже, висновки відповідача про завищення позивачем витрат за 2014 рік на суму 204000,00 грн. за наслідками включення до них витрат за наслідками господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими і спростовуються дослідженими судом доказами.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 19.08.2016 року № в частині збільшення ТОВ "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 45900,00 грн., в тому числі 36720,00 грн. за податковим зобов'язанням, 9180,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є неправомірним і підлягає скасуванню судом.

Стосовно висновків відповідача про порушення позивачем пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні витрат на збут за 2014 рік на загальну суму 759,00 грн. та податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень-грудень 2014 року, січень-березень, травень 2015 року на загальну суму 1781,00 грн. внаслідок списання пального та отримання послуг з обслуговування і ремонту автомобіля, які не пов'язані з господарською діяльністю, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а)витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б)витрати на ремонт тари;

в)оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г)витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ)витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д)витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е)витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є)витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж)витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з)інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Як зазначає відповідач в акті перевірки від 30.05.2016 року №105/17-00-14-01/39344611 за даними бухгалтерського обліку Дт 93 Кт 203 позивачем списано пального, а саме: бензину марки А-92, бензину марки А-95, зрідженого газу за 2014 рік на суму 758,00 грн. та за 2015 рік на суму 8527,00 грн., а також витрати на ремонт та обслуговування автомобіля НОМЕР_1 5391, в той час як у користуванні останнього перебував автомобіль RENAULT MEGANE 2010 року з дизельним двигуном.

Проте, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 17.10.2014 року між ОСОБА_5 (Орендодавець) та ТОВ "Дімакс Агро" (Орендар) укладено договір оренди транспортного засобу - автомобіля марки RENAULT MEGANE, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який передано згідно акту (а.с. 105).

У відповідності до наданих позивачем технічних характеристик даного автомобіля, його оснащено бензиновим двигуном об'ємом 1598 л (а.с. 106).

Таким чином, твердження контролюючого органу мають характер припущень та не можуть слугувати беззаперечною підставою для висновків про те, що списання палива, ремонт і обслуговування автомобіля не могло бути пов'язане з господарською діяльністю.

Отже, висновки відповідача про завищення позивачем витрат за 2014 рік на суму 759,00 грн. та податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень-грудень 2014 року, січень-березень, травень 2015 року на загальну суму 1781,00 грн. внаслідок списання пального та отримання послуг з обслуговування і ремонту автомобіля, які не пов'язані з господарською діяльністю є безпідставними та необґрунтованими і спростовуються дослідженими судом доказами.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 року № в частині збільшення ТОВ "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 2226,25 грн., а саме 1781,00 грн. за податковим зобов'язанням та 445,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями і податкове повідомлення-рішення від 19.08.2016 року № в частині збільшення ТОВ "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 171,00 грн., в тому числі 137,00 грн. за податковим зобов'язанням, 34,00 грн. є неправомірними і підлягають скасуванню судом.

Стосовно висновків відповідача про порушення позивачем п. 50.1 ст. 50, п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2015 року на загальну суму 12551,00 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, в разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а)постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б)постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в)ввезення товарів на митну територію України;

г)вивезення товарів за межі митної території України;

е)постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ТОВ "Дімакс Агро" подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 06.11.2015 року №, яким виправлено показники податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року, а саме: у рядках 22 і 24 вказано суму від'ємного значення податку, яка складає 41332,00 грн. замість 59915,00 грн.

Разом з тим, при поданні ТОВ "Дімакс Агро" уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 06.11.2015 року №, яким виправлено показники податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2015 року, платником податку в рядку 20 даного уточнюючого розрахунку вказано суму від'ємного значення податку 59915,00 грн., замість виправленого показника на рівні 41332,00 грн.

Отже, висновки відповідача про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2015 року на загальну суму 12551,00 грн. є обґрунтованими і підтверджуються дослідженими судом доказами.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 року № в частині збільшення ТОВ "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 15689,00 грн., а саме 12551,00 грн. за податковим зобов'язанням та 3138,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є правомірними і не підлягає скасуванню судом.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

За приписами статті 94 КАС України судовий збір присуджується на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень відповідно до частини задоволених вимог в сумі 3324,32 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 10.06.2016 року № в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 117368,75 грн., в тому числі 93895,00 грн. за основним платежем та 23473,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 19.08.2016 року № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Дімакс Агро" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 104249,00 грн., в тому числі 83399,00 грн. за основним платежем та 20850,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Присудити на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дімакс Агро" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 3324 (три тисячі триста двадцять чотири) грн. 32 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.