Справа № 805/3464/16-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

805/3464/16-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 р. Справа № 805/3464/16-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Кірієнко В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Костянтинівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборону відчуження майна платником податків та зобов’язання платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Костянтинівська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборону відчуження майна платником податків та зобов’язання платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

В обґрунтування позову зазначив, що податковий борг підприємства виник внаслідок несплати заборгованості з земельного податку з юридичних осіб, з податку на додану вартість. Позивачем неодноразово здійснювались заходи щодо погашення податкового боргу, а саме, виставлена податкова вимога №456-25 від 02.12.2014року., приймалось рішення про опис майна у податкову заставу за №75/05-14-17 від 15.09.2016року. Окрім іншого, платнику було направлено лист від 21.12.2016року за №7336/10/05-14-17 з проханням надати перелік ліквідного майна, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. 16.09.2016року позивачем було складено акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу за №2030/05-14-17-25604710 та акт перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим за №2031/05-14-17-25604710. На підставі п. 89.4 ст.89, п. 91.3, п.91.4 ст. 91, п.п.20.1.32 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України просить зупинити видаткові операції на рахунках платника податків та заборонити відчуження майна платником податків та зобов’язання платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки в судове засідання суду не повідомив. Надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що підприємство провадить секретну діяльність згідно вимог діючого законодавства України, зокрема, Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2013року за №939, згідно приписів якої при відвідуванні підприємства необхідно подавати припис на виконання завдання та довідку про наявність допуску до державної таємниці. Проте, податковим керуючим позивача не було надано вказаних документів.

Відповідно до ст. 128 КАС України суд вважає за можливе слухати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши в судовому засіданні всі обставини справи і перевіривши їх наявними доказами в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено.

Пунктом 61.1. статті 61 Податкового кодексу України (надалі - ПКУ) визначено, що податковий контроль – це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у ст. 41 ПКУ, в межах їх повноважень (п. 61.2 ст. 61 ПКУ).

Приписами ст. 41 ПКУ встановлено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Таким чином, позивач – Костянтинівська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області є суб’єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Як встановлено з матеріалів справи, за відповідачем обліковується податковий борг з земельного податку з юридичних осіб в розмірі 93 665,05грн. та з податку на додану вартість в розмірі 68 597,09грн., що підтверджуються витягом з інтегрованої картки платника податків та довідками про стан заборгованості.

Приписами ст. 16 Податкового кодексу України визначені зобов’язання платників податків, одне з яких зобов’язує, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом..

Платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п. 110.1. ст. 110 ПКУ), зокрема: фінансову відповідальність (пп. 111.1.1. п. 111.1. ст. 111 ПКУ).

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з Податковим кодексом України та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2. ст. 111 ПКУ).

Відповідно до п. 113.3. ст. 113 Податкового кодексу України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Податковим кодексом України встановлено, що податковий борг – сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

З огляду на наведене, оскільки податкові зобов’язання відповідачем не сплачені в установлені строки, такі зобов’язання є податковим боргом.

Приписами Податкового кодексу України встановлені обов’язки платників податків, такі як, виконання законних вимог контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів.

Згідно підпункту 87.2. статті 87 Податкового кодексу України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пункту 88.1. статті 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов’язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (пункт 88.2. статті 88 ПКУ).

Право податкової застави, відповідно до пункту 89.1. статті 89 Податкового кодексу України, виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Згідно п. 89.3. ст. 89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акту опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред’являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 розділу ІІ Порядку призначення та звільнення, а також функції та повноваження податкового керуючого, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів від 10.10.2013року за №578, податковий керуючий призначається наказом керівника органу доходів і зборів за місцем обліку платника податків.

Відповідно до приписів п.3.3, 3.10 розділу ІІІ Порядку до основних функцій та повноважень податкового керуючого щодо податкової застави відноситься здійснення опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складання акту опису такого майна та складання акту про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку .

Відповідно до п. 95.2. ст.95 Податкового кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

З метою погашення боргу на адресу відповідача була спрямована податкова вимога №456-25 від 02.12.2014року, яка отримана підприємством 02.12.2014року (арк.с.23).

Податковим органом приймалось рішення про опис майна у податкову заставу за №75/05-14-17 від 15.09.2016року, яке було отримано уповноваженою особою відповідача 16.09.2016року.

16.09.2016року позивачем було складено акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу за №2030/05-14-17-25604710 та акт перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим за №2030/05-14-17-25604710 (арк.с.16,17).

Окрім іншого, платнику було направлено лист від 21.12.2016року за №7336/10/05-14-17 з проханням надати перелік ліквідного майна, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Згідно відповіді від 05.01.2017року, відповідач зазначив, що підприємство знаходиться в управлінні Державного концерну «Укроборонпром» та є об’єктом управління державної власності. При цьому, суб’єктом управління державним майном, яке передано підприємству на праві господарського відання, є Державний концерн «Укроборонпром», якому відповідач підпорядковується. Зазначив, що підприємство не має повноважень приймати рішення щодо відчуження державного майна для погашення заборгованості у будь-яких формах і з будь-яких підстав.

Отже, витребуваних документів підприємством до податкового органу надано не було.

Відповідачем податкова заборгованість у встановлені законодавством строки сплачена не була.

Слід відмітити, що п. 20.1.32. ст. 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на цінні папери та/або кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов’язань платника податків, погашення податкового боргу), та зобов’язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом.

Положеннями пункту 89.4 статті 89 ПК України визначено, у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборона відчуження таким платником податків майна діють до дня складення акту опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акту про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі. Податковий керуючий не пізніше робочого дня, що настає за днем складення цих актів, зобов'язаний надіслати банкам, іншим фінансовим установам, а також платнику податків рішення про складення актів, яке є підставою для поновлення видаткових операцій та скасування заборони на відчуження майна.

Відповідно п. 95.1. та п. 95.3. ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. При цьому, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно п.91.4 ст.91 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків, що має податковий борг, перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, такий податковий керуючий складає акт про перешкоджання платником податків виконанню таких повноважень у порядку та за формою, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом. Строк, на який можуть бути зупинені видаткові операції, визначається судом, але не більше двох місяців.

Суд критично оцінює доводи відповідача стосовно проведення секретної діяльності згідно вимог діючого законодавства України, зокрема, Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2013року за №939, згідно приписів якої при відвідуванні підприємства необхідно подавати припис на виконання завдання та довідку про наявність допуску до державної таємниці, оскільки доказів включення відповідача до переліку режимно-секретних об’єктів, а ні контролюючому органу, а ні суду, підприємством не надано. Разом з тим суд зазначає, що в загальному доступі не має змісту Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2013року за №939, оскільки вона має гриф «Для службового користування», що унеможливлює встановлення та підтвердження обставин, на які посилається відповідач.

Враховуюче вищевикладене, а також факт перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим, приймаючи до уваги, що Податковим кодексом України надано право податковому органу звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на цінні папери та/або кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов’язань платника податків, погашення податкового боргу), та зобов’язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом, суд вважає, що вимоги позивача зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку та зобов’язання платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів статті 94 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 122-143, 151-154, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборону відчуження майна платником податків та зобов’язання платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу – задовольнити.

Зупинити видаткові операції на рахунках Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку строком на два місяці.

Заборонити Костянтинівському державному науково-виробничому підприємства «Кварсит» здійснювати відчуження майна підприємства до дня складення акту опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акту про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі.

Зобов’язати Костянтинівське державне науково-виробниче підприємство «Кварсит» допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанови, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кірієнко В.О.