Справа № 826/15104/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі

10 листопада 2016 року м. Київ № 826/15104/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: судді Балась Т.П., при секретарі Бєсєді А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова

Олександра Юрійовича

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_4

Представник відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, в якому просить суд :

- визнання протиправним рішення та дії Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" щодо не внесення даних ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, за вкладами ОСОБА_1 розміщеними згідно з Договором банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)" № 980-006-000000343 від 05.08.2014р.

- зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.10.2014 р. було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Представником відповідача подано до суду клопотання про закриття провадження у даній справі, з огляду на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні 10.11.2016р. представник позивача щодо заявленого клопотання заперечував.

Вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі суд виходить із наступного.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України, про що зазначено в пункті 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року N 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів".

При цьому суд не погоджується з твердженнями відповідача про необхідність закриття провадження у справі через наявність правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 15.06.2016 у справі №826/20410/14.

Відповідно до частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Керуючись наданим правом, суд зазначає наступне.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд України, з посиланням на позицію, викладену раніше у постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15), вказав, що "виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ "Про банки та банківську діяльність", пункту шостого статті 2 Закону №4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що Банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним."

Так, в постанові від 16.02.2016, посилання на яку міститься в постанові від 15.06.2016, Верховний Суд України зазначив наступне:

"Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів".

Отже, у наведеній постанові Верховним Судом України процитовані три статті Законів України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", "Про банки і банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та не зазначено при цьому, які ж норми цих статей свідчать про приватно-правовий характер спору по оскарженню рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по не включенню до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошових вимог Управління ПФУ.

До того ж, наведена у цій постанові стаття 2 Закону №2343 лише визначає законодавство, що через ліквідацію банку внаслідок визнання його неплатоспроможним та відкликання банківської ліцензії, що не є тотожними процедурами, оскільки в тоді банк виводиться з ринку та припиняється як юридична особа внаслідок здійснення Правлінням Національного банку України своїх повноважень.

З аналізу норм законодавства, випливає, що в будь-якому разі учасником спору в процесі ліквідації певного суб'єкта є цей суб'єкт, тобто боржник.

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вирішує виключно Фонд. Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку.

Відтак, відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд наділений відповідними функціями, що визначені частиною другою статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Серед таких функцій є здійснення заходів щодо організації виплат відшкодування за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку і навіть застосування до банків та їх керівників відповідно фінансових санкцій і накладення адміністративні штрафів.

Наведене свідчить про те, що функції Фонду пов'язані із здійсненням владних управлінських повноважень.

Фонд є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

В свою чергу, згідно з пунктом першим частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Отже, за своїм характером спір між уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку є публічно-правовим, який має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Враховуючи наведене, до цих спорів немає підстав застосовувати приписи статті 12 ГПК України та поширювати на такі спори юрисдикцію господарських судів.

Спори, що підвідомчі господарським судам відповідно до змісту статті 12 ГПК, а саме з майновими вимогами саме до боржника, щодо якого порушено справу про банкрутство.

Суд зазначає, що обов'язковою кваліфікуючою ознакою господарського спору є те, що позовні вимоги пред'являються саме до боржника.

Натомість, у випадку зі спорами між вкладниками та Фондом позов пред'являється не до банка-боржника, а до Фонду, який за будь-яких обставин не може ототожнюватися із боржником, щодо якого порушено справу про банкрутство.

Таким чином, буквальне тлумачення статті 12 ГПК України свідчить про те, що відповідні норми не поширюються на спори між вкладниками та Фондом.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для поширення юрисдикції господарських судів на спори між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб (або їх рахунків), які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Ці спори є публічно-правовими, виникають з приводу здійснення Фондом своїх владних управлінських функцій стосовно організації виплати вкладникам відшкодування, і стосовно цих спорів немає іншого порядку судового провадження, ніж провадження в адміністративних судах. Отже, на такі спори поширюється юрисдикція виключно адміністративних судів.

За таких обставин, твердження відповідача про непідвідомчість спору адміністративним судам та необхідність закриття провадження у цій справі є безпідставними.

Керуючись положеннями ст. ст. 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі № 826/15104/16

Суддя Т.П. Балась