Справа № 809/1926/16
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Справа № 809/1926/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Кафарського В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Єлізарової У.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Корнутія М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області

про зобов"язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про зобов'язання здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 12 лютого 2016 року по 13 травня 2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач, в порушення положень статті 116 Кодексу законів про працю України, несвоєчасно здійснив виплату вихідної допомоги останньому, у зв'язку з чим, у відповідача виник обов'язок щодо виплати йому середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку з 12 лютого 2016 року по 13 травня 2016 року на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявленого позову заперечив з підстав, наведених в письмовому запереченні. Суду пояснив, що в день звільнення позивача з ним проведено повний розрахунок. Зазначив, що одноразова грошова допомога при звільненні має разовий характер та не входить до складу грошового забезпечення поліцейських, а є окремою державною соціальною підтримкою. Вказав, що оскільки чинним законодавством України не встановлені строки по виплаті одноразової грошової допомоги поліцейським, відповідачем таку допомогу позивачу, у зв'язку з його звільненням, було виплачено 13 травня 2016 року. За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази суд встановив наступне.

З 01.07.1998 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується записом в трудовій книжці серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за №18 о/с від 07.11.2015 ОСОБА_1 прийнято на службу в Національну поліцію, поліцейським взводу супроводження Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (а.с.6).

Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 12.02.2016 №49 о/с "По особовому складу" позивача звільнено зі служби в поліції з 12.02.2016 за підпунктом 2 пункту 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) (а.с.8).

Згідно виписки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 22.12.2016 за №9А2Р-ВРІ6-HСLТ-36ТN на особисту картку/рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3, 13.05.2016 зараховано безготівкове поповнення від Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області у сумі 35 371,35 грн. (а.с.5).

Оскільки відповідачем не проведено повний розрахунок з позивачем у день його звільнення, останній звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 43 Конституцією України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Порядок нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби регламентовано Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який визначав умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 даного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідач, враховуючи наявність в позивача більше 10-ти років стажу, нарахував позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 35 371,35 грн. відповідно до вимог вказаної норми Закону. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не ставить під сумнів та не оспорює правильність визначення розміру вказаної грошової допомоги.

Частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що в день звільнення позивача Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області не було виплачено позивачу всіх сум, що належали йому від відповідача у зв'язку зі звільненням зі служби в поліції, а саме: вихідну допомогу в розмірі 35 371,35 грн.

Аналіз норм статті 116 Кодексу законів про працю України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України

Приписами частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак суд зазначає, що затримка розрахунку з працівником при звільненні, за відсутності спору про розмір належних працівникові сум, тягне обов'язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Доказів того, що вказана бездіяльність була наслідком дій позивача, який на день звільнення не працював, ухилявся від отримання трудової книжки, чи вчиняв інші дії, які свідчили б про те, що прострочення роботодавця мало місце внаслідок дій самого працівника, відповідачем суду не подано.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив вимоги статті 116 Кодексу законів про працю України, оскільки в день звільнення позивачу не було виплачено нарахованої вихідної допомоги в розмірі 35 371,35 грн.

Стосовно доводів представника відповідача щодо несвоєчасності проведення виплат нарахованих коштів працівникам, звільнених зі служби в поліції, з тих підстав, що одноразова грошова допомога при звільненні має разовий характер та не входить до складу грошового забезпечення поліцейських, а чинним законодавством України не встановлені строки по виплаті одноразової грошової допомоги поліцейським суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України "Про Національну поліцію" встановлені гарантії професійної діяльності поліцейського, пункт 4 частини 10, якої передбачає, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Згідно частини 1 статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до частини 2 цієї статті порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції є складовою грошового забезпечення поліцейських, а отже підлягала виплаті позивачу у день його звільнення, тобто 12.02.2016.

Згідно частини 5 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в редакції закону на день звільнення позивача зі служби, поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Також, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 року за № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Вказана правова позиція також висловлена і Верховним судом України у постанові від 21.01.2015 року за № 6-195цс14, яка в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх судів України.

Представником відповідача не подано суду доказів, які б свідчили про неможливість проведення Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області повного розрахунку з позивачем у період з 12.02.2016 по 13.05.2016.

Одночасно суд зазначає, що 12.02.2016 були відсутні будь-які перешкоди для здійснення відповідачем повного розрахунку з позивачем, шляхом перерахування належних позивачу виплат на його картковий рахунок, що відповідачем в подальшому зроблено з необґрунтованою затримкою.

Таким чином, відповідач зобов'язаний був в день звільнення, з огляду на недоведення суду факту того, що позивач в день звільнення не працював, ухилявся від отримання трудової книжки, виплатити позивачу всі суми, що належали йому до виплати при звільненні. Як встановлено судом вище, розрахунок з позивачем по виплаті вихідної допомоги в розмірі 35 371,35 грн. проведено 13.05.2016. Отже, у зв'язку із невчасним виконанням цього зобов'язання, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами законність своїх дій у непроведенні повного розрахунку з позивачем при звільненні останнього, отже повинен нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2016 року по 13 травня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2016 року по 13 травня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 16.01.2017.