Справа № 826/11854/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 грудня 2016 року № 826/11854/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 29.12.2015 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2015 №Ф-78У

Обставини справи:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 29.12.2015 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2015 №Ф-78У.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що висновки відповідача викладені в акті перевірки «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки суб'єкта господарювання фізичної особи ОСОБА_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014» від 08.12.2015 №6342/26-58-17-01-17- в частині заниження валового доходу за 2014 не відповідають фактичним обставинам справи. Разом з цим, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 стверджує про відсутність порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідач в судове засідання не прибув, явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань не подавав, відношення до позову не висловив.

За таких обставин, судом на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку суб'єкта господарювання фізичної особи ОСОБА_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за наслідком якої складено акт перевірки від 08.12.2015 №6342/26-58-17-01-17-.

Зі змісту акту перевірки слідує, що відповідачем, серед іншого, встановлені наступні порушення:

1. Перевіркою п. 2.1 встановлено заниження валового доходу за 2014, чим порушено ст. 135, ст. 164, ст. 177, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України (що діяв станом на 31.12.2014).

2. Перевіркою встановлені порушення п. 2.5: не донараховано та не сплачено до бюджету ЄСВ, чим порушено пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З урахуванням вищевказаних висновків, Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення № від 29.12.2015, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що є СПД за основним платежем у розмірі 8 134, 86 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 2 033, 72 грн.

Крім того, відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2015 №Ф-78У, якою контролюючий орган вимагає від позивача сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 18 818, 52 грн.

За наслідком адміністративного оскарження спірні рішення залишені без змін, а скарга позивача без задоволення.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 категорично не погоджується з оскаржуваними рішеннями, вважає їх протиправними та таким, що підлягають скасуванню, з огляду на що звернулася до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному дослідженyі доказів дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову мотивуючи це наступним.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Пунктом 22.1 ст. 22 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 135.2 ст. 135 ПК України).

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Водночас, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пп. 163.1.1 - 163.1.3 п. 163.1 ст. 163 ПК України).

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України визначено, що загальний оподатковуваний дохід це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України).

При цьому, в контексті приписів пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України).

Відповідно до п. 176.1 ст. 176 ПК України платники податку зобов'язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку;

г) подавати особам, які згідно з цим Кодексом визначені відповідальними за утримання (нарахування) та сплату податку до бюджету, документи на підтвердження права платника податку, який отримує такі доходи, на застосування соціальних податкових пільг;

ґ) у порядку, визначеному законом, допускати посадових (службових) осіб контролюючого органу на територію або до приміщень, що використовуються платником податку для отримання доходів від провадження господарської діяльності;

д) здійснювати заходи, передбачені цим Кодексом, у разі зміни підстав для отримання податкової соціальної пільги;

е) своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов'язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку;

є) подавати податкову декларацію за результатами податкового (звітного) року у строки, передбачені цим Кодексом для платників податку на доходи фізичних осіб, якщо протягом такого податкового (звітного) року оподатковувані доходи нараховувалися (виплачувалися, надавалися) у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, платнику податку у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами одночасно двома або більше податковими агентами і при цьому загальна річна сума таких оподатковуваних доходів перевищує сто двадцять розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Інші оподатковувані доходи, що були нараховані (виплачені, надані) платникам податку, ніж зазначені в абзаці першому цього підпункту, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу, що декларується згідно з цим підпунктом.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (п. 177.4 ст. 177 ПК України).

В силу приписів п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту акту перевірки підставою для висновку контролюючого органу про заниження валового доходу позивачем за 2014 рік були наступні обставини: «згідно наданих до перевірки книг КОРО та касових звітів встановлено отримання ФОП ОСОБА_1 в 2012 році доходу в сумі 2 418, 18 грн., в 2013 році 57 692, 40 грн, в 2014 році - 173 995, 51 грн. Згідно поданих звітів по хмелярству за 2014 рік - 174 155, 51. Тобто платником податків у 2012-2014 роках задекларовано доходи лише від продажу алкогольної продукції, але згідно наданих до перевірки накладних на закупку товару встановлено закупку в 2014 році наступної продукції: продукти харчування (хлібо - булочні вироби, снекова продукція, вода), тютюнові вироби та алкогольні напої. Так згідно наданих до перевірки накладних встановлено закупку в 2014 році продуктів харчування та тютюнових виробів на суму 54 072, 37 грн. Перелік товарних залишків станом на 31.12.2014 до перевірки не надано. Інформація щодо наявності залишків станом на 31.12.2014 відсутня. Тобто, за результатами перевірки встановлено недекларування отриманого доходу від реалізації продуктів харчування та тютюнових виробів в сумі 54 072, 37 грн. (сума закупленої даної продукції), так як інформація щодо відсотка націнки на даний товар відсутня та касові стрічки до перевірки не надані, що унеможливлюють встановити відсоток націнки на товар».

Суд оцінюючи вищевказані доводи вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

У п. 2.10 акту перевірки відповідач зазначив, що позивачем до перевірки не надано касові стрічки, товарні залишки.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують факт запиту контролюючим органом, в контексті приписів пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20 ПК України, зазначених вище документів.

В той же час, під час розгляду адміністративної справи фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подано до суду бухгалтерську довідку вих. №29 від 01.08.2016, з якої слідує, що станом на 01.01.2015 залишок товару у грошовому еквіваленті становив 101 736, 82 грн.

Крім того, позивачем подано суду конкретизований перелік залишків товару станом на 01.01.2015 в розрізі «найменування», «кількості», «ціни» та «суми».

Разом з цим, слід звернути увагу, що в акті перевірки чітко не зазначено, від реалізації якої саме продукції та в якій кількості, контролюючий орган дійшов висновку про недекларування позивачем отриманого доходу та чим безпосередньо підтверджується факт його отримання, тобто реалізації товару.

Суд зазначає, що висновки податкового органу про порушення платником податків вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 25.09.2013 у справі № К/9991/82116/12, втім матеріали справи останніх не містять.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 177.10 ст. 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Зі змісту акту перевірки слідує, що відповідачем порушення встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат не встановлено.

Таким чином, за підсумком наведеного в сукупності суд погоджується з доводами позивача про безпідставність збільшення Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві суми грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що є СПД за основним платежем у розмірі 8 134, 86 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 2 033, 72 грн.

В свою чергу, встановлення відповідачем недекларування отриманого позивачем доходу від реалізації продуктів харчування та тютюнових виробів в сумі 54 072, 37 грн., що є об'єктом для нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове соціальне страхуванням мало своїм наслідком збільшення суми по сплаті останнього .

В той же час, в ході розгляду справи податковим органом не доведено належними та допустимими доказами факт зменшення доходу позивача на суму 54 072, 37 грн., а відтак вимога про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2015 №Ф-78У, якою контролюючий орган вимагає від фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 18 818, 52 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 у справі № К/9991/66857/11.

Окрім того, такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Приймаючи до уваги те, що в ході розгляду адміністративної справи відповідачем не доведено відповідність прийнятих ним рішень критеріям, що встановлені ч. 3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 69-71,160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 29.12.2015 №, прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2015 №Ф-78У, прийняту Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда