Справа № 564/2187/16-а
Суддя: Олійник П. В.
Дата ухвалення: 2017-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2187/16-а

Рядок статзвіту № 87

05 січня 2017 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання протиправними дій відповідача щодо не призначевння їй та невиплати пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язання призначити та виплачувати їй пенсію з 8 вересня 2016 року.

В обгрунтування позову покликається на те, що з 8 вересня 2016 року їй встановлено третю групу інвалідності безтерміново і 20 вересня 2016 року вона звернулася до відповідача за призначенням пенсії по інвалідності. Проте, її звернення залишилося без відповіді і 2 листопада 2016 року вона повторно звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату пенсії. Листом відповідача від 18.11.2016 р. позивачу було відмовлено у виплаті пенсії з тих підстав, що позивач працює на посаді, яка передбачена ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), відповідно до якої в період служби в органах місцевого самоврядування пенсії по інвалідності не виплачуються. Вважає такі дії відповідача протиправними, та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

В послідуючому позивач уточнила свої позовні вимоги і просила визнати протиправними дій відповідача щодо не призначення та невиплати їй пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати відповідача призначити та виплатити їй пенсію з 8 вересня 2016 року по 20 листопада 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що пенсія позивачу не виплачувалася відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши подані сторонами докази вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивача з 8 вересня 2016 року було визнано інвалідом третьої групи безтерміново. Протоколом № 944 від 22 вересня 2016 року позивачу було призначено пенсію по інвалідності та припинено її виплату в зв'язку з тим, що позивач працювала на посаді завідувача відділу бухгалтерського обліку та звітності Костопільської міської ради на підставі ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На час призначення позивачу пенсії та до 20 листопада 2016 року остання працювала на посаді завідувача відділу бухгалтерського обліку та звітності Костопільської міської ради. Після звільнення позивача з цієї посади виплату пенсії їй відновлено.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач з 8 вересня 2016 року набула право на призначення пенсії по інвалідності, що не заперечується відповідачем.

Так, відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі змінами, внесеними Законом України №213-VII, особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Оскільки, станом на вересень 2016 року позивач перебувала на посаді завідувача відділу бухгалтерського обліку та звітності Костопільської міської ради, відповідач припинив виплату їй пенсії, відповідно до ст. 47 вищеназваного Закону.

Згідно з ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як зазначено в постанові Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Судом встановлено, що станом на вересень 2016 року позивач виконала усі необхідні умови щодо отримання пенсії по інвалідності за нормами Закону України № 1058, у звязку з чим відповідачем було прийняте рішення про призначення їй пенсії від 22.09.2016 року.

Отже, право на пенсію у позивача виникло з 8 вересня 2016 року, з того часу вона повинна була отримувати пенсійні виплати, а тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії є звуженням її існуючих прав, а саме: права на пенсію, визначеного у ст.46 Конституції України.

Враховуючи вищенаведене, відповідач у порушення зазначених вище конституційних норм обмежив існуюче у позивача право на пенсію, а відтак, на переконання суду, його дії є протиправними.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно з частиною 1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч.3 ст.8 КАС України).

Частиною 2 ст. 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини ще у 1974 році у справі Мюллер проти Австрії (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974 року) зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. Відповідно до змісту ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Оскільки позивач під час роботи постійно сплачувала передбачені чинним законодавством внески, то на думку суду, дії відповідача є втручанням у право особи на мирне володіння майном - пенсією.

Крім того, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV передбачає рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Зупинення виплати пенсії у зв'язку з перебуванням позивача на посаді завідувача відділу бухгалтерського обліку та звітності Костопільської міської ради є прямим порушенням цієї норми, оскільки інші особи, які на даний час не працюють, продовжують отримувати пенсію у повному розмірі.

При прийнятті рішення суд також приймає до уваги, як обґрунтовані доводи позивача в тій частині, що згідно із п.5 розділу ІІІ „Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", „Про статус народного депутата України", „Про Кабінет Міністрів України", „Про судову експертизу", „Про Національний банк України", „Про службу в органах місцевого самоврядування", „Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На виконання пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцеві положення" Закону № 213-УІІІ, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим із вказаної дати 1 червня 2015 року втратили чинність, зокрема, норми Закону України „Про державну службу" та „Про службу в органах місцевого самоврядування" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цими Законами не призначаються. Тобто, із 01 червня 2015 року, особам, які працюють на посаді завідувача відділу бухгалтерського обліку та звітності Костопільської міської ради пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, із 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законами України „Про державну службу" та „Про службу в органах місцевого самоврядування", у зв'язку з чим підстави для невиплати позивачу пенсії, на які покликався відповідач, відсутні.

Враховуючи, що судом встановлено, що пенсія позивачу фактично була призначена, що вбачається із наданих відповідачем доказів, то суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не призначення позивачу пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язання призначити їй пенсію по інвалідності з 8 вересня 2016 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності дій з припинення виплати пенсії позивачу, а позивач повністю довела обґрунтованість позовних щодо неправомірності припинення їй виплати пенсії по інвалідності.

Враховуючи вищенаведене, суд поновлює права позивача шляхом винесення постанови про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії та зобов'язання поновити виплату їй пенсії за період з 8 вересня 2016 року по 20 листопада 2016 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України суд стягує на користь позивача сплачений нею судовий збір.

На підставі наведеного та керуючись ст. 11, 71, 160-163 КАС України, , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з вересня 2016 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за період з 8 вересня 2016 року по 20 листопада 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Костопільського районного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяП. В. Олійник