Справа № 804/5838/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2016 р. Справа № 804/5838/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський агрегатний завод" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування постанови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський агрегатний завод" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №324/4.1-7/112 від 10.08.16 р.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що за результатами проведеної перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №324/4.1-7/112 (далі - Постанова №324/4.1-7/112) якою на Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський агрегатний завод" накладено штраф у розмірі 6771500,00 гривень. Позивач вважає винесену постанову Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці такою що суперечить вимогам закону, у зв'язку з чим підлягають визнанню протиправною та скасуванню.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, не заперечували проти подальшого розгляду справи в письмовому провадженні
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 25.07.16 р. Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці проведено планову перевірку Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод». Перевірка проводилась головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2
За наслідками вказаної перевірки складено Акт перевірки дотримання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №324/4.1-7 (далі - Акт №324/4.1-7). Вказаним актом зафіксовано встановлення посадового окладу працівникам позивача на рівні нижчому, ніж законодавчо встановлений розмір заробітної плати, що не відповідає ст. 95 КЗпП України.
10.08.16 р. на підставі вищевказаного акту заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_3 прийнято Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №324/4.1-7/112 (далі - Постанова №324/4.1-7/112), якою на позивача накладено штраф у розмірі 6771500,00 гривень.
Позивач вважає, що Постанова №324/4.1-7/112 винесена з грубими порушеннями вимог чинного законодавства Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод», що стало підставою звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.
Згідно з пунктом 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМ України від 11 лютого 2015 № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Дніпропетровської області.
Згідно зі ст. 95 КЗпП України та ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).
До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.
Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.
Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень;
10 серпня 2016 року Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці провело планову перевірку Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод», про що склало Акт №324/4.1-7, на підставі якого складена Постанова №324/4.1-7/112
У Постанові №324/4.1-7/112 зазначається про те, що у позивача наявні випадки встановлення посадового окладу працівникам на рівні нижчому, ніж законодавчо встановлений розмір заробітної плати. Вказане порушення стосується 467 працівників позивача, що підтверджується звітом з праці за січень-червень 2016 р. за формою № 1-ПВ (квартальна), копія якого є додатком №1 до Акту №324/4.1-7.
Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Абзац 3 ч.2 ст. 265 КЗпП України спрямований на захист трудових прав фізичних осіб з боку роботодавців та застосовується після настання факту недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці. Сам факт такого недотримання відбувається в момент порушення прав особи, тобто фактично після виплати заробітної плати у розмірі, нижчому від встановленого законом мінімуму.
Відповідно до п.1.2. Роз'яснень Державної служби статистики України від 21.07.2015 р. № 17.4-12/8), джерелами інформації для показників форми N 1-ПВ (квартальна) є первинні облікові документи, документи бухгалтерського обліку та фінансової звітності та інші документи, передбачені чинним законодавством.
Таким чином, необхідною передумовою застосування до позивача такої міри відповідальності, яка передбачена абз. 3 ч.2 ст. 265 КЗпП України, є з'ясування факту отримання чи неотримання працівниками заробітної плати у повному обсязі, на рівні мінімальних державних гарантій. При цьому судом встановлено, що з тексту Акту №324/4.1-7 вбачається, що відповідачем не досліджувались документи первинного бухгалтерського обліку позивача.
Як вбачається зі складених відповідачем Акту №324/4.1-7 та Постанови №324/4.1-7/112, відповідачем не враховано Наказ позивача від 09.02.16 р. №09/2/68. Вказаним Наказом зобов'язано бухгалтерів всіх підрозділів позивача в 2016 році проводити доплату до мінімальної заробітної плати всім працівникам підприємств, які відпрацювали повний робочий місяць, заробітна плата яких складає:
1.1. з 1 січня 2016 року менше 1378 грн.
1.2. з 1 травня 2016 року менше 1450 грн.
1.3. з 1 грудня 2016 року менше 1550 грн.
Також відповідачем не враховано наказ позивача від 10.02.16 р. №10/2/68, яким в Наказ позивача від 09.02.16 р. №09/2/68, у зв'язку з некоректним формулюванням було внесено зміни та викладено п.1 в наступній редакції: «Бухгалтерам всіх підрозділів в 2016 році проводити донарахування до мінімальної заробітної плати всім працівникам підприємств, які відпрацювали повний робочий місяць, тарифні ставки або оклади яких складають:
1.1. з 1 січня 2016 року менше 1378 грн.
1.2. з 1 травня 2016 року менше 1450 грн.
1.3. з 1 грудня 2016 року менше 1550 грн.»
У судовому засіданні судом досліджено документи бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо нарахувань та виплат заробітної плати працівникам позивача та встановлено порядок та обсяг нарахувань та фактичних виплат заробітної плати. Так, наприклад, працівнику позивача ОСОБА_5 за квітень 2016 р. за додатком до особового рахунку нараховано у відповідності до тарифної ставки - 1350 грн., донараховано до рівня мінімальної заробітної плати - 28,00 грн., всього нараховано з врахуванням доплат - 3855,91, всього утримано разом з податками - 850,16. Видано: авансу 1000 грн. (касова відомість про видачу авансу за квітень 2016р. по цеху №1), заробітної плати 2005 грн. (касова відомість про видачу заробітної плати за квітень 2016р. по цеху №1).
Аналогічні правовідносини по донарахуванню до мінімальній заробітній платі відбулись і у інших 467 працівників позивача, щодо яких відповідач дійшов необґрунтованого висновку про порушення позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці.
Таким чином, суд вважає, що надані суду докази спростовують висновки відповідача, на підставі яких відповідачем було складено оскаржувану Постанову №324/4.1-7/112.
В матеріалах справи міститься Висновок експертного економічного дослідження №145 від 06.09.16 р., складений судовим експертом ОСОБА_6, (свідоцтво №159 видане 21.12.99 р.) на підставі Договору укладеного між позивачем та ОСОБА_6 від 22.08.16 р.
Вказаним Висновком експертного економічного дослідження №145 від 06.09.16 р. за результатом дослідження первинних облікових документів, документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності, також підтверджується додержання позивачем вимог чинного законодавства щодо мінімальних державних гарантій в оплаті праці шляхом проведення донарахувань працівникам Позивача до мінімальної заробітної плати.
Таке донарахування відноситься до основної заробітної плати та відповідає вимогам ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» та не відноситься до категорії доплат та надбавок.
Відповідно до п.2 ЗУ «Про оплату праці», основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Таким чином, донарахування проведене за Наказом позивача від 10.02.16 р. №10/2/68 є саме основною заробітною платою, а не Додатковою заробітною платою чи іншими заохочувальними чи компенсаційними виплатами, оскільки (враховуючи визначення термінів додаткової заробітної плати та заохочувальних та компенсаційних виплат) виплачується в обов'язковому порядку та не залежить від особливих досягнень, понаднормових робіт, трудових успіхів тощо.
Вищевикладене свідчить про відсутність порушень вимог чинного законодавства по оплаті праці на підприємстві позивача, а як наслідок оскаржувана постанова відповідача є незаконною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
У відповідності до положень ст. 71 КАС позивач має довести суду ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, обставини дійсного порушення прав, свобод чи інтересів.
Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, який заперечував проти адміністративного позову, не було виконано обов'язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення, як і не надано жодних обґрунтованих доказів в обґрунтування його правомірності.
Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправної та скасувати Постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №324/4.1-7/112 від 10.08.2016 р.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова