Справа № 201/10938/14-а
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2016 рокусправа № 201/10938/14-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей О.О. про зміну способу та порядку виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради щодо неврахування та невиплати у 2014 році на користь ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - неправомірними. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмолено.

На підставі вказаного рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист від 05 березня 2015 року №201/10938/14-а.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельським Є.С. від 16 березня 2015 року ВП№46853455 було відкрито виконавче провадження та надано строк для добровільного виконання рішення суду 6 днів з моменту отримання постанови або оголошення її змісту.

08 грудня 2015 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей О.О. звернувся до суду з поданням про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року подання про зміну способу та порядку виконання постанови суду залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою у даній справі, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року та постановити нову, якою змінити спосіб і порядок виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2015 року державний виконавець ВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику надав строк на самостійне виконання рішення суду, проте Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради рішення суду не виконує. Зазначений виконавчий документ не може бути скерований до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку реалізації гарантій держави щодо виконання судових рішень у зв'язку з тим, що рішення прийнято про зобов'язання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів.

Проте, встановлені обставини справи не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум соціальної допомоги буде здійснена Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Посилання на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

У справі, що розглядається, суд для відновлення права позивача на отримання одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік, прийняв постанову про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум.

Розрахунок суми належної позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за спірний період судами не здійснювався, а тому, змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначену допомогу на стягнення конкретної суми цієї допомоги, суд змінив би постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження судами всіх інстанцій при розгляді справи, що є недопустимим.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що зміна на підставі статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (№ 21-394а14).

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова