Справа № 826/856/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 року м. Київ справа № 826/856/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни (далі - Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська О.С., Уповноважена особа, відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд, відповідач 2) про:

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. щодо невнесення до Переліку вкладників інформації про виплату ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування у розмірі 395 406,01 грн., за вкладом розміщеним в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на підставі Договору-заяви № 300131/165930/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті;

- зобов'язання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про виплату ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування у розмірі 395 406,01 грн., за вкладом розміщеним в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на підставі Договору-заяви № 300131/165930/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті;

- зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити до Загального реєстру вкладників інформацію про виплату ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування та виплатити суму в розмірі 395 406,01 грн. за вкладом розміщеним в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на підставі Договору-заяви № 300131/165930/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті та здійснити виплату гарантованої суми відшкодування у розмірі 395 406,01 грн. після набрання судом законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.02.2015 між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Договір-заява № 300131/165930/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті, по умовам якого, Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок НОМЕР_1 у сумі 23 119 доларів США 32 центи, на строк з 02.02.2015 по 07.02.2016. Договором встановлено нарахування та виплата Вкладникові процентів за ставкою 12,50% річних.

02 лютого 2015 року на вкладний рахунок НОМЕР_1 були внесені кошти: 22 446 доларів США 70 центів та 672 долара США 62 центи, що підтверджується меморіальними валютними ордерами, відповідно № 9602 від 02.02.2015 та № 10153 від 02.02.2015.

В подальшому, позивачу стало відомо про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В подальшому, в Банку було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації Банку призначено Чернявську О.С. та останній делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки з 18.12.2015 до 17.12.2017 включно.

30 грудня 2015 року, під час здійснення ліквідації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за рахунок коштів Фонду, через відділення ПАТ «Аваль», ОСОБА_1 була виплачена гарантована сума відшкодування у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № 83844 від 30.12.2015.

Втім, як вказує позивач, неповернутими залишаються грошові кошти, внесені на підставі Договору-заяви № 300131/165930/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 02.02.2015, в розмірі 16 811 доларів США 48 центів (25 314 доларів США 88 центів - 8 503 долари США 40 центів = 16 811 доларів США 48 центів), що еквівалентно 395 406,01 гривні.

Позивач, звернувшись до Уповноваженої особи та Фонду з заявою, в якій просив відповідача 1 надати до Фонду додаткову інформацію для виплати йому гарантованої суми відшкодування у розмірі 16 811 доларів США 48 центів, а відповідача 2 - здійснити виплату вищевказаної суми відшкодування, не отримав ані відповідей, ані відповідних дій від останніх.

Позивач вважає, що з боку Уповноваженої особи допущено протиправну бездіяльність та з метою відновлення, на його думку, порушених прав, свобод та інтересів необхідно зобов'язати відповідачів 1, 2 вчинити певні дії.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити.

Представник Уповноваженої особи подав письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначає, що позивачу була виплачена гарантована сума в розмірі 200 000,00 грн.

Також, відповідач 1 зазначає, що відповідно до змісту ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Рішенням адміністративної ради Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2012 № 27 «Про збільшення розміру відшкодування коштів за вкладами» збільшений розмір відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до 200 000 грн.

Дане рішення адміністративної ради Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на даний час є чинним.

Вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Як вказує відповідач 1, 07.04.2016 виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

З підстав того, що ОСОБА_1 ніякої кредиторської вимоги не направляв, відтак останній і не був визнаний кредитором.

За вказаних обставин, Уповноважена особа вважає, що позовні вимоги стосовно відповідача 1 не відповідають дійсним обставинам справи, є надуманими та такими, що не підлягають задоволенню.

В наданих письмових запереченнях проти адміністративного позову представник відповідача 1 просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судове засідання відповідач 1 та/або його представник не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача 2 подав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просив в задоволенні позову повністю відмовити.

В судове засідання представник відповідача 2 не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 31.03.2016 відповідача 1 та/або його представника, а також представника відповідача 2, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (Вкладник) був укладений Договір-заява № 300131/165930/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті (далі - Договір-заява № 300131/165930/370-15).

По умовам вказаного Договору-заяви, сума Вкладу складає 23 119 доларів США 32 центи.

Вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на Вкладний рахунок НОМЕР_1, вказаний в п. 1 цього Договору-заяви, а саме на строк, з « 02» лютого 2015 року по « 07» лютого 2016 року.

Процентна ставка на суму Вкладу становить 12,50% річних.

02 лютого 2015 року на Вкладний рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_1 було внесено 22 446 доларів США 70 центів, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 9602 від 02.02.2015.

Цього ж дня, 02.02.2015 на Вкладний рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_1 було внесено 672 долари США 62 центи, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 10153 від 02.02.2015.

В подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» від 17 вересня 2015 року № 612, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 вересня 2015 року прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 171, згідно з яким з 18 вересня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявську Олену Степанівну. Тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено строком на три місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015 включно.

В подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» від 17 грудня 2015 року № 898, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18 грудня 2015 року прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» № 230, згідно з яким з 18 грудня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»; уповноваженою особою Фонду на два роки з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявську Олену Степанівну та останній делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

30 грудня 2015 року, під час здійснення ліквідації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, через відділення ПАТ «Аваль», ОСОБА_1 була виплачена гарантована сума відшкодування за вкладом розміщеним у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі Договору-заяви № 300131/165930/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 02.02.2015, в розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 30.12.2015 № 83844.

Як зазначає у своїй позовній заяві позивач, неповернутими залишаються грошові кошти, внесені на підставі Договору-заяви № 300131/165930/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 02.02.2015, в розмірі 16 811 доларів США 48 центів (25 314 доларів США 88 центів - 8 503 долари США 40 центів = 16 811 доларів США 48 центів), що еквівалентно 395 406,01 гривні.

04 січня 2016 року позивач звернувся з заявою до Уповноваженої особи та Фонду, в якій просив відповідача 1 надати до Фонду додаткову інформацію для виплати йому гарантованої суми відшкодування у розмірі 16 811 доларів США 48 центів, а відповідача 2 - здійснити виплату вищевказаної суми відшкодування.

Також судом встановлено, що 07.04.2016 виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», до якого позивача включено не було.

Незгода позивача з протиправною бездіяльністю відповідача 1 щодо невнесення до Переліку вкладників інформації про виплату ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування у розмірі 395 406,01 грн., за вкладом розміщеним в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на підставі Договору-заяви № 300131/165930/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті, а також необхідність в зобов'язанні відповідачів 1, 2 вчинити певні дії, обумовили ОСОБА_1 на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази, пояснення позивача та його представників, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860 (далі - Положення № 14).

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються, регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 2 цього Закону (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин), вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону № 4452-VI).

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону № 4452-VI.

Так, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI).

Згідно з ч. 2 статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 3 ст. 27 Закону № 4452-VI).

Окрім цього, відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (в редакції до внесення змін згідно із рішенням від 29 вересня 2014 № 104, які набрали чинності 11 листопада 2014 року) (далі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860, Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Положення № 14 перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Між тим, після внесення змін до п. 3 розділу ІІІ вказаного Положення № 14, цим пунктом передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім іншого, формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Після внесення змін до п. 4 розділу ІІІ Положення № 14 абзацом першим цього пункту передбачено, що перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктом другим розділу IV Положення № 14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом четвертим розділу IV Положення № 14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом шостим цього розділу вказаного Положення встановлено, що на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як встановлено під час розгляду справи та що не заперечується позивачем, 30 грудня 2015 року ОСОБА_1 через відділення ПАТ «Аваль» була виплачена гарантована сума відшкодування за вкладом розміщеним у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі Договору-заяви № 300131/165930/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 02.02.2015 у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 30.12.2015 № 83844.

Стосовно неповернених коштів в розмірі 16 811 доларів США 48 центів (25 314 доларів США 88 центів - 8 503 долари США 40 центів = 16 811 доларів США 48 центів), що еквівалентно 395 406,01 грн., на які позивач звертає увагу в своєму позові, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 52 Закону № 4452-VI, вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, задовольняються у четверту чергу.

Як зазначено вище, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18.12.2015 № 230, з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Отже, процедура ліквідації вказаного вище банку не є завершеною, процес ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» триває, у той же час, за інформацією відповідача 1, 07.04.2016 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», до якого позивача включено не було.

Втім, вимоги позивача не стосуються питання включення чи невключення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Обґрунтуванням вимог ОСОБА_1 є те, що граничний розмір відшкодування вкладів фізичних осіб під час тимчасової адміністрації або ліквідації банку не встановлений, отже відшкодуванню підлягає вся сума вкладу разом з нарахованими відсотками.

Втім, така думка позивача, на переконання суду, є хибною.

Так, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 9 Закону № 4452-VI (норми Закону в редакції, чинній в момент запровадження тимчасової адміністрації) адміністративна рада Фонду приймає рішення про збільшення граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У той же час, за приписами ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Разом з тим, статтею дев'ятою Закону № 4452-VI визначено повноваження адміністративної ради Фонду та голови адміністративної ради Фонду. Дана норма розташована в Розділі II «Правовий статус Фонду та його керівні органи» Закону № 4452-VI та відноситься до загальних норм названого Закону.

Водночас, іншою нормою, а саме ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI встановлено граничний розмір відшкодування за вкладами, який не може бути меншим 200 000,00 грн.

У той же час, цією ж нормою визначено, що Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку, тобто не більше 200 000,00 грн.

Отже, статтею 26 Розділу V «Гарантії Фонду та відшкодування коштів за вкладами» Закону № 4452-VI встановлено гарантії за вкладом, якими позивач скористався та 30.12.2015 через відділення ПАТ «Аваль» отримав гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 30.12.2015 № 83844.

З підстав того, що позивачем отримано гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 07.04.2016 виконавчою дирекцією ФГВФО затверджено Реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб судового захисту.

Надаючи оцінку встановленим під час розгляду справи обставинам, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Одночасно, суд вважає за необхідне стосовно наявності правової позиції Верховного Суду України, що склалась під час розгляду справ по уповноваженим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зазначити наступне.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14 на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно ч. 1 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, суд вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14, з огляду на наступне.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також статтею 1 вищевказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З системного аналізу викладеного вище слідує, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Проте в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказаний Закон є спеціальним, яким врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Системний аналіз норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і як наслідок, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Крім того, пунктом 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в інформаційному листі № 992/11/14-14 від 25.07.2014.

Враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд.

Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку.

Враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку, що за своїм характером спір між уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статті 86 КАС України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення позивача та його представників, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв'язку із чим в задоволені адміністративного позову слід відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко