Справа № 212/7505/16-а
Суддя: Дехта Р. В.
Дата ухвалення: 2017-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/7505/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі головуючого судді Дехта Р.В., за участю секретаря Більченко Ю.О., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Логінова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому покровської районної у місті ради (Управління праці та соціального захисту населення виконкому Жовтневої районної у місті ради) про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

Встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому покровської районної у місті ради (Управління праці та соціального захисту населення виконкому Жовтневої районної у місті ради) в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення виконкому покровської районної у місті ради (Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Жовтневої районної у місті Кривому Розі ради), прийнятого 29 вересня 2016 року, про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 28.10.2014 року, виданої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що на початку липня 2014 року позивач була змушена залишити своє місце проживання у м. Луганськ Луганської області з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту та переміститися до міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, оскільки тут проживає старенька мати Позивача, яка вже вимагає постійного догляду за собою.

У відповідності до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року за № 509, факт внутрішнього переміщення Позивача підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 224, виданою управлінням праці та соціального захисту населення Виконкому Жовтневої районної у місті ради від 28 жовтня 2014 року, за адресою: АДРЕСА_1.

Приблизно з того ж часу, позивач стала на облік до відповідного Управління Пенсійного фонду України та поновила виплати належної їй пенсії. Крім того, до Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Жовтневої районної у місті ради (надалі - Відповідач) Позивачем була подана заява щодо призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, яка Позивачеві була призначена та виплачувалася.

18.04.2016 року позивач виїхала з м. Кривий Ріг, через м. Харків до родичів, що проживають на території Російської Федерації, Бєлгородська область, смт. Волоконівка. Там Позивач перебувала декілька днів. Поверталася Позивач також через м. Харків, залізничним транспортом, а саме потягом Харків - Кривій Ріг. Виїхала Позивач з м. Харків 24.04.2016 року та прибула до Кривого Рогу - 25.04.2016 р., про що має відповідний проїзний документ (копія додається).

Термін дії довідки Позивача про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (надалі -Довідка) закінчувався 30.04.2016 року. Тому Позивач вже 28.04.2016 року звернулася до Відповідача з метою продовження терміну дії Довідки.

Термін Довідки був подовжений з 28.04.2016 року по 27.10.2016 року, відповідно до діючого на той час законодавства України.

До жовтня 2016 року Позивач вчасно отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам та належні їй пенсійні виплати.

Проте 05.10.2016 року повернувшись з магазину додому, Позивач зустріла сусідку, яка передала їй рекомендований лист від Відповідача, та повідомила їй, що вона (сусідка) , розписалася замість Позивача у повідомлені про вручення Листа. У Листі було повідомлення Відповідача про скасування дії Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

У Повідомленні були зазначені прізвище, ім'я та по-батькові Позивача, але данні невідомої Позивачеві Довідки № від 10.03.2016 року (довідка Позивача № від 28.10.2014 року).

На наступний день позивач звернулася до Відповідача за роз'ясненнями. На її питання спочатку не відповідали, тому Позивач була змушена писати письмові заяви для роз'яснення причин скасування її Довідки.

Пізніше позивачу усно було повідомлено про припинення виплат щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам та належних їй пенсійних виплат.

18.10.2016 року Позивачу було надано відповідь, що її довідка була скасована відповідно до Інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19.07.2016 року № 0.64-15246/0/15-16 та акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, що був складений районною робочою групою для перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб, від 05.08.2016 року.

Відповідно до листа Відповідача №01-16/9778 від 18.10.2016 року - «Позивач 19.04.2016 року здійснила виїзд о 17-45 через пропускний пункт Гоптівка на територію АТО. Відсутність даних про в'їзд на контрольовану територію України дають обґрунтовані підстави вважати, що Позивач повернулася до покинутого місця постійного проживання».

Відповідач, надав до суду письмові заперечення в яких, позовні вимоги не визнав та просив відмовити ОСОБА_1, в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що 19 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 перетинала державний кордон та виїхала з України.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що з 2014 року позивач мешкає в місті Кривий Ріг, так як вона разом з позивачем мешкають в одному будинку. Починаючи з травня 2016 року та ціле літо 2016 року вирощували квіти біля будинку, бачила позивача кожного для з травня 2016 року по сьогоднішній день.

В суді свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що разом з позивачем також мешкає в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, так як його прихистила матір позивача, позивач постійно мешкає у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області у своїй матері все його майно залишилось в Луганську.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з позивачем з 2014 року проживає в одному домі. Позивача постійно бачить через день.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Згідно з ч. 3ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка, чи вчинені дії суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Судом встановлено, що позивач є вимушено переміщеною особою з тимчасово непідконтрольної Уряду України території. У зв'язку зі здійсненням антитерористичної операції на Сході України позивач змушений була виїхати з м. Луганськ Луганської області до міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, де наразі мешкає, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № від 28.11.2014 р., виданою Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Жовтневої районної у місті ради за № (224) від 28 жовтня 2014 року та термін довідки продовжено до 27 жовтня 2016 року, продовження терміну довідки здійснено 28 квітня 2016 року, що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до рішення Управління праці та соціального захисту населення виконкому покровської районної у місті ради (Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Жовтневої районної у місті Кривому Розі ради), прийнятого 29 вересня 2016 року, про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 28.10.2014 року, виданої ОСОБА_1, скасовано дію довідки на підставі інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19 липня 2016 року №0.64-15246/0/15-16 та Акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї від 05 серпня 2016 року.

Судом встановлено, що відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за №05-03/9580 від 10 жовтня 2016 року та №01/6179 від 11.07.2016 року, ОСОБА_1 19 квітня 2016 року виїхала через Державний кордон України до Російської Федерації через офіційний пункт пропуску Гоптівка в Дергачівському районні Харківської області.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_1 24 квітня 2016 року скористалась послугами залізничного транспорту України та придбала залізничний квиток сполученням між станціями Харків Пасажирський - Кривий Ріг Головний.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 особисто, 28 квітня 2016 року подала заяву до Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Жовтневої районної у місті ради для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, вказана заява подана до управління 28 квітня 2016 року за вхідним №380, що також підтверджено представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" «в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.»

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Пунктом 4 частини 2 розділу І Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частина 1 статті 12 Закону надає вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Цей перелік є вичерпним.

Отже, з часу набрання чинності цим Законом, а саме з 13.01.2016 року, проставлення територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі. Такий висновок також випливає з того, що вносячи зміни Законом України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», законодавець виключив п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону, норма якого передбачала обов'язок внутрішньо переміщеної особи один раз на шість місяців з'являтися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

Крім того, слід взяти до уваги те, що п. 2 розділу ІІ Перехідних положень Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено необхідність Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади, та п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України, яка є єдиним органом законодавчої влади. Вища юридична сила закону також полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Відповідно до ст.12 Закону України №1706 рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних в м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних в містах рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. Цей структурний підрозділ на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 637 від 05.11.2014, встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України», зокрема ст. 53, встановлено, що «підвищення мобільності населення, більш високі рівні міжнародного співробітництва та інтеграції, а також розвиток банківського обслуговування та інформаційних технологій більше не виправдовують здебільшого технічних обмежень щодо осіб, які отримують соціальні виплати…»

У пункті 54 цього ж рішення ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем по адміністративній справі не доведено, що позивач повернулася до покинутого місця постійного проживання або подала завідомо недостовірні відомості.

Відповідно до ч. 1ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 86, 159-162, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення виконкому покровської районної у місті ради (Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Жовтневої районної у місті Кривому Розі ради), прийнятого 29 вересня 2016 року, про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 28.10.2014 року, виданої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № НОМЕР_2.

За рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, відповідно до яких фінансується Управління праці та соціального захисту населення виконкому покровської районної у місті ради (ідентифікаційний код юридичної особи 03192326) стягнути на користь позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду виготовлено 04 січня 2017 року.

Суддя: Р. В. Дехта