Справа № 649/923/16-а
Суддя: Гапоненко Р. В.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 649/923/16-а
Провадження №2-а/649/2/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року суддя Великолепетиський районний суд Херсонської області Гапоненко Р.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії УБД №062090 від 04.05.2016 року та має право на пільги, встановлені законодавством України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій. У 2016 році Управлінням праці та соціального захисту населення Великолепетиської РДА йому було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 920 грн, що підтверджується письмовою відповіддю № 303-13/4949-5/5 від 20.12.2016 р. на його заяву від 28.11. 2016 р. і яку він отримав 27.12.2016 р. Сам вид щорічної разової грошової допомоги та її розмір було встановлено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25. 12. 1998 р. № 367-ХІV. Для учасників бойових дій її було визначено у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 1 травня 2016 року розмір мінімальної пенсії за віком становив 1130 грн. Сам вид щорічної разової грошової допомоги та її розмір було встановлено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 р. № 367- ХІV. Статтею 1 7-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 05 травня у розмірах передбачених ст.ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку. або через установи банків; пенсіонерам за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами за місцем їх проживання чи одержання утримання. Законами України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» №489-V та від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VІ була спроба змінити формулювання відповідних положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» в частині, що стосується розміру цієї одноразової допомоги, встановленої Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367- ХІV від 25 грудня 1998 року. З цього приводу двічі висловлював свою правову позицію Конституційний Суд України і рішеннями по справах за № б-рп/2007 від 09.07.2007 р. та за № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. зазначені зміни визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) з мотивів невідповідності їх статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92 Конституції України та встановлено, що відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. За весь час існування незалежної держави жодного разу не вводився ні надзвичайний, ні воєнний стан. Отже, підстав для звуження змісту чи обсягу конституційних прав громадян України не було і не має. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив, крім зазначених, ще й у своєму Рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій). Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. У зазначених рішеннях Конституційний Суд України відмітив, що пільги, компенсації і гарантії є складовою конституційного права громадян на соціальний захист і достатній рівень життя кожного. Конституція України також передбачає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст. 22). Разом з тим, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (ст. 2) встановлено, що права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу PCP, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а також що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Більше того, ч. 4 ст. 2 цього ж закону уповноважує місцеві ради, підприємства, установи та організації встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів війни, до яких відносяться і учасники бойових дій. Отже, щорічна разова грошова допомога для учасників бойових дій є формою соціального забезпечення громадян та становить, у сукупності із іншими, зміст та обсяг права на соціальний захист учасників бойових дій. Обсяг цього права було визначено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-XIV від 25 грудня 1998 року. Стаття 64 Конституції України, враховуючи положення ст. 22 Конституції України, встановлює, що окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень можливі в умовах воєнного або надзвичайного стану. Вважає, що оскільки на момент виникнення та реалізації права на щорічну разову допомогу, яка має бути виплачена до 5 травня в Україні не було встановлено ні воєнного, ні надзвичайного стану, то всі акти усіх органів державної влади не можуть звужувати зміст та обсяг існуючих прав і свобод громадян. Дії органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які звужують зміст чи обсяг прав громадян є такими, що порушують Конституцію України та її гуманістичні засади, що у правовій державі є недопустимим. Постановою Кабінету Міністрів України у № 141 від 02.03.2016 р., якою у своїй діяльності керується Відповідач, встановлено, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920 грн. Тобто у розмірі меншому, ніж це встановлено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-XIV від 25 грудня 1998 року, а саме у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. У відповіді на його звернення про нарахування та виплату йому невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік у сумі 4730 (чотири тисячі сімсот тридцять) гривень Департамент соціального захисту населення РДА відмовив йому у доплаті невиплаченої частини разової грошової допомоги, покликаючись на: 1) положення ст. 95 Конституції України, яка встановлює, що «Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків»; 2) статтю 48 Бюджетного кодексу України, яка визначає,що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, а зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, і не виплачуються; 3) положення п. 26 Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» яким визначається, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування; 4) положення Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р, № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, таран пї їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», які встановлюють розміри щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій та інвалідам війни. З аргументами відповідача він не може погодитися з огляду на наступне: 1) ст. 95 Конституції визначає коло суспільних відносин, які регулюються виключно законом про Державний бюджет України. Формуючи Державний бюджет на конкретний рік держава визначає будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Але цим законом не визначається зміст і обсяг конкретних прав громадян. Саме конкретні права громадян та необхідність їх забезпечення є точкою відліку при формуванні Державного бюджету, а не навпаки. Закон про Державний бюджет не визначає і не може визначати зміст і обсяг конституційних прав громадян, а тим більше їх звужувати чи ставити у залежність від державного бюджету. Саме такої правової позиції притримується і Конституційний Суд України. «Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень» зазначено у Рішенні Конституційного Суду № 6-рн/2007 від 09.07,2007 р.; 2) з приводу того, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, а зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, і не виплачуються - він не заперечує. Однак, бездіяльність Департаменту соціальної політики полягає у тому, що він не виконав своїх прямих обов'язків щодо забезпечення виконання державних гарантій щодо соціального захисту населення на етапі формування проекту бюджету міста у сфері соціальних питань. Бездіяльність Відповідача також проявляється й у тому, що отримавши заяви учасників бойових дій та інвалідів війни з вимогою доплатити недоплачену частину щорічної разової Бюджетним кодексом України та п. 4.1.2. Положенням про департамент соціальної допомоги не вчинив ніяких дій щодо внесення змін до бюджету. Таким чином, вважає, що Відповідач, посилаючись на ст. 48 Бюджетного кодексу України ігнорує основні конституційні принципи та завдання органів публічної влади - захист прав, свобод та законних інтересів своїх громадян, а також ігнорує пріоритет дотримання Конституції України та принцип вищої юридичної сили положень Конституції України; 3) положення п. 26 Закону України від 28.12.2014 р. № 79-УШ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» не стосуються змін норм і положень статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а стосуються внесення змін до ст. 64 Бюджетного кодексу України; 4) стосовно Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», яка встановлює розміри щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у розмірі 920 гривень, то тут знову необхідно звернути увагу Відповідача на те, що ні Бюджетний кодекс України, ні постанова Кабінету Міністрів України не може звужувати зміст та обсяг прав громадян. А тому визначаючи нормативно-правову базу своєї діяльності випустив із уваги пріоритет Конституції України у цій системі нормативно- правових актів тим самим проігнорував Основний Закон України та конституційні засади організації і здійснення публічної влади в Україні до яких насамперед відносяться засади пріоритету прав і свобод людини та верховенства права. Керуючись принципом верховенства права, визначеним ст. 8 Конституції України та ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, загальними засадами пріоритетності прав людини вважає, що при призначенні щорічної разової допомоги учасникам бойових дій у 2016 році необхідно було застосовувати положення ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25. 12. 1998 р. № 367-ХІУ. а не Постанову Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 141 та положення п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України». Останні є такими, що звужують обсяг передбачених Конституцією та Законами України права на соціальний захист учасника бойових дій. Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатністю, становить: з 1 травня 2016 року 1130 грн. Таким чином, вважає, що він повинен був отримати у 2016 році 5650 грн. разової грошової допомоги. Однак у 2016 році отримав лише 920 грн. Тобто недоплата за 2016 рік становить 4730 грн. Згідно з частинами 1,2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина. її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини. З цією метою вважає за необхідне зобов'язати Управління соціального захисту населення Великолепетиської РДА Херсонської області, що здійснює підготовку документів на виплату всіх видів соціальної допомоги та інших грошових виплат, проводить перерахунки розмірів грошової допомоги різним категоріям одержувачів пільг, нарахувати та сплатити йому недоплачену разову грошову допомогу за 2016 рік у розмірі 4730 (чотири тисячі сімсот тридцять) гривень. На підставі викладеного, враховуючи правові позиції Конституційного суду України та керуючись ст.ст. 3. 8. 22, 46. 48, 64 Конституції України, ст.ст. 2. 12. 17. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», а також ст.ст. 2, 6, 7, 8, 11, 17, 104-105 КАС України, просить суд: 1. визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення райдержадміністрації Великолепетиського району Херсонської області щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допоімоги до 5 травня у розмірі встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною; 2) зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4730 (чотири тисячі сімсот тридцять) гривень щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач надав до суду заперечення на адміністративний позов, позов не визнав та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши письмові матеріали справи суддею встановлено, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Суддею встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії УБД № 062090 від 04.05.2016 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Як вбачається з листа № 303-13/4949-5/5 від 20.12.2016 року Департаменту соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації статті 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. (далі-Закон № 3551-XII) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України» (доповнення відповідно до Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин»" від 28.12.2014 р. № 79-VIII). Виплату разової грошової допомоги ветеранам війни проведено на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р.. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», Паспорту бюджетної програми на 2016 рік, який затверджено наказами Міністерства соціальної політики України, Міністерства фінансів України та станом на 20.12.2016 року повністю завершено, тому вважають унеможливленим перегляд розмірів вже призначених виплат.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені в новій редакції положення частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року наведені положення визнані неконституційними. Отже, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частину 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

Поряд з цим, згідно п.63 (І) Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Це положення закону неконституційним не визнавалося.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» - у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Отже, Департамент соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації, здійснюючи позивачеві нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня, правомірно діяло відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», (чинного з 1 січня 2015 року), та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань".

При вирішенні спору суддя враховує позицію Вищого адміністративного суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, ухвалу від 19.02.2016 року у справі № К/800/4176/16 (№753/13867/15-а).

Виходячи з викладеного, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визнання бездіяльності відповідача протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Так як позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС України, на підставі ч.2 ст.19 Конституції України, п.26 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, п.1 постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 р. «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», суддя,-

п о с т а н о в и в :

В позові ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Великолепетиський районний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя підпис

КОПІЯ ВІРНА:

Суддя Р.В. Гапоненко