Справа № 180/1560/16-а
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2016 рокусправа № 180/1560/16-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

представників сторін:

позивача : - не зявився

відповідача: - ОСОБА_2, дов. від 28.11.16 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 р. у справі № 180/1560/16-а

за позовом ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5

до Виконавчого комітету Марганецької міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортної компанії "АВТОГРАД"

про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2016 ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернувся з адміністративним позовом до виконавчого комітету Марганецької міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» , в якому (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12.09.2016, а. с.10, 11), просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) виконкому Марганецької міськради по наданню відповіді від 04.08.2016 № к-557, від 30.10.2014 № к-525;

- визнати протиправними дії ТОВ «ТК «Автоград» щодо ненадання відповіді на інформаційний запит від 27.06.2016;

- стягнути з виконкому Марганецької міськради та директора ТОВ «ТК «Автоград» моральну шкоду на користь ОСОБА_3 у сумі 20000 грн. на користь ОСОБА_4 у сумі 20 000 грн., на користь ОСОБА_4 у сумі 20000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2014 року ОСОБА_3, який є інвалідом ІІ групи та опікуном двох дітей-сиріт ОСОБА_4 та ОСОБА_4, і який направляв численні звернення до виконкому щодо порушення з боку перевізника - ТОВ «ТК «Автоград» прав позивачів на пільговий проїзд, які є конституційними правами на соціальний захист, не направлено відповідей і не має будь якої реакції на порушення прав позивачів . Такими протиправними діями відповідачів позивачу та його онукам заподіяно моральні страждання, що виразились у нервуванні, стресі, що послужило підставою до звернення до лікарні та купуванні дорогих ліків.

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 р. по даній справі вищевказаний адміністративний позов задоволено частково:

- визнано дії виконкому Марганецької міськради у наданні відповідей за № К-557 від 4 серпня 2016 р. та за підписом ОСОБА_6 без вихідного номеру та дати на заяви ОСОБА_3 неправомірними;

- у задоволенні позову до ТОВ ТК «Автоград» відмовлено;

- у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Постанову суду в частині визнання дій виконкому Марганецької міськради у наданні відповідей за № К-557 від 4 серпня 2016 р. та за підписом ОСОБА_6 без вихідного номеру та дати на заяви ОСОБА_3 неправомірними мотивовано підтвердженням надання відповідачем-1 оформленої неналежним чином відповіді на звернення ОСОБА_3

Постанову суду в частині відмови у задоволенні позову до ТОВ «ТК «Автоград» мотивовано тим, що позивач посилався на Закон України «Про надання інформації», однак у законодавстві України такий закон відсутній, а наявними Законами України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» ТОВ «ТК «Автоград» не являється суб'єктом, що надає інформацію за зверненням громадян.

Постанову суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди мотивовано тим, що позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача-1 та завданням йому та його онукам моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 р. у справі № 180/1560/16-а в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог:

- щодо визнання протиправними дій ТОВ «ТК «Автоград» щодо ненадання відповіді на інформаційний запит від 27.06.2016,

- щодо стягнення моральної шкоди.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував протиправну бездіяльність ТОВ «ТК «Автоград», яка полягає у ненаданні відповіді на інформаційний запит ОСОБА_3 від 27.06.2016. Також, на думку скаржника, суд першої інстанції не врахував пояснення надані позивачем, що обґрунтовують моральні страждання, які відчуває позивач кожен раз коли йому відмовляють в пільговому перевезенні, так само його онуки, переживають стрес та нервове перенапруження, внаслідок чого всі потребують лікування та придбання коштовних ліків та продуктів харчування високої якості.

Виконкомом Марганецької міськради надані письмові пояснення, згідно яких рішенням Виконкому від 24.04.2013 затверджено протокольне рішення конкурсного комітету на пасажирські перевезення в м.Марганці і одним з переможців конкурсу став ФОП Майстренко. При цьому ТОВ «ТК «Автоград» не приймав участь у даному конкурсі, рішення про визнання ТОВ «ТК «Автоград» переможцем конкурсу на пасажирські перевезення виконкомом Марганецької міськради не приймалось, як і не приймалось Виконкомом рішення про укладення договору на здійснення пасажирських перевезень по м.Марганцю з ТОВ «ТК «Автоград». Разом з тим, 12.02.2014 між ТОВ «ТК «Автоград» та Виконкомом в особі в. о. міського голови ОСОБА_7 укладено договір на здійснення пасажирських перевезень в м.Марганці на підставі того, що ФОП Майстренко реорганізувався у ТОВ «ТК «Автоград» та останнє підприємство є повним правонаступником ФОП Майстренко.

При цьому Виконкомом зазначено, що на даний час в провадженні Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП України у Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 ч.1 КК України, за фактом перевищення повноважень посадовими особами виконкому Марганецької міськради при укладені договорів на пасажирські перевезення з ТОВ «ТК «Автоград» з порушенням встановленої законом процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи (а. с.9, 51) та являється опікуном ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с.27).

З огляду на те, що протягом 2014-2016 р.р. ОСОБА_3 та його онукам пасажирським перевізником з обслуговування автобусних маршрутів у м.Марганці - ТОВ «ТК «Автоград», відмовляється у користуванні правом пільгового проїзду, ОСОБА_3 звертався:

- до Виконкому з заявами про незаконність відмови у перевезенні пільгової категорії громадян на міських маршрутах загального користування;

- до ТОВ «ТК «Автоград» з запитом, поданим з посиланням на Закон України «Про надання інформації» та Закону України «Про звернення громадян», щодо надання інформації на яких підставах вказане підприємство здійснює перевезення громадян у м.Марганець (а. с.12).

При цьому колегія суддів, з метою підтвердження обставини щодо перевізника ТОВ «ТК «Автоград» направляла запит до Марганецької міскради , і бере до уваги підтвердження виконкомом Марганецької міськради у письмових поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції, обставин щодо здійснення пасажирських перевезень в м.Марганці саме ТОВ «ТК «Автоград» на підставі договору від 12.02.2014, укладеного між ТОВ «ТК «Автоград» та Виконкомом.

У статті 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (в редакції на момент виникнення спірних відносин, далі Закон № 2344) визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону № 2344 визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

За приписами ч.1 ст.44 Закону № 2344 організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно ч.ч.1, 2 статті 42 Закону № 2344 договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Отже, визначення перевізника на міському маршруті загального користування здійснюється шляхом проведення органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування конкурсу з подальшим укладанням з переможцем такого конкурсу договору на відповідне перевезення.

У ч.1 ст.633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

В свою чергу, у п.14 ч.1 ст.3 КАС України визначено, що адміністративний договір - дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій субєкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Так, адміністративний договір є різновидом публічно-правового договору, в якому орган виконавчої влади в адміністративному договорі виступає як суб'єкт публічного права, його статус визначається його компетенцією, а метою адміністративних договорів є реалізація публічних інтересів.

Відтак, інформація стосовно проведення конкурсу з визначення перевізника на міському маршруті загального користування та стосовно укладення з переможцем такого конкурсу відповідного договору є публічною.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

У частині 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, Виконком, будучи розпорядником інформації у відповідності до п.2 ч.1 ст.5, ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» мав обовязок у визначені законом строки надати запитувану ОСОБА_3 інформацію шляхом надання письмової відповіді по суті викладеного питання.

З матеріалів справи вбачається, що Виконкомом на вищевказані звернення позивача надано відповідь від 04.08.2016 № к-557, в якій відсутній підпис міського голови (а. с.3), а також відповідь (за зареєстрованою заявою ОСОБА_3 вх.. № к-525 від 30.10.2014) без дати та номеру (а. с.4).

Вказані відповіді є неналежно оформленими, оскільки не відповідають вимогам абз.1 п.15 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1242, згідно якого документ повинен містити обов'язкові для певного його виду реквізити, що розміщуються в установленому порядку, а саме: найменування установи - автора документа, назву виду документа (крім листів), дату, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту, текст, підпис.

Додатково колегія суддів зауважує, що вказані відповіді Виконкому є неналежно оформленими не тільки по формі, але й по змісту, оскільки відповідь по суті звернення ОСОБА_3 щодо порушення його прав та прав онуків на пільговий проїзд з боку саме ТОВ «ТК «Автоград» відповідачем-1 не надана, не зазначено які дії вчинено стосовно вказаного перевізника і які результати (наслідки, відповідальність) для ТОВ «ТК «Автоград» мали місце.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що стаття Закону № 2344 встановлює відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, за певними положеннями даної статті за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за: безпідставну відмову від пільгового перевезення пасажира - штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При вчиненні однією особою двох або більше правопорушень адміністративно-господарський штраф накладається за кожне правопорушення окремо.

Розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що скаржником висуваються вимоги щодо скасування постанови суду першої інстанції лише в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, тобто позовних вимог про визнання протиправними дій ТОВ «ТК «Автоград» щодо ненадання відповіді на інформаційний запит від 27.06.2016 та стягнення з відповідачів моральної шкоди по 20000 грн. на користь кожного з позивачів.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, переглядаючи постанову суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.11, ч.1 ст.195 КАС України, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно положень ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.96 № 393/96-ВР (в редакції на момент виникнення спірних відносин) органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Таким чином, Закон України «Про звернення громадян» зобовязує підприємства, установи, організації незалежно від форм власності здійснювати розгляд заяв, скарг громадян та надавати мотивовані та обґрунтовані відповіді на них.

Отже, ТОВ «ТК «Автоград» зобовязано було надати відповідь на запит ОСОБА_3 щодо надання інформації на яких підставах вказане підприємство здійснює перевезення громадян у м.Марганець, оскільки, по-перше, такий обовязок встановлений ст.19 Закону України «Про звернення громадян», а також п.2 ч.1 ст.5, ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», по-друге, запитувана інформація є публічною і стосується безпосередньо позивачів, як одних із сторін (пасажирів) договору перевезення автобусом на маршруті загального користування у відповідності до приписів ст.3 та ч.2 ст.42 Закону № 2344.

Матеріали справи свідчать, що 11.07.2016 ТОВ «ТК «Автоград» отримано направлений засобами поштового звязку запит ОСОБА_3 від 24.06.2016 (а. с.13, 23, 24).

Проте, відповідачем-2 не надано суду доказів складення та направлення ТОВ «ТК «Автоград» відповіді на запит ОСОБА_3 від 24.06.2016. Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності ТОВ «ТК «Автоград», дійшов хибного висновку,зазначивши, що даний відповідач не є субєктом, що надає інформацію за зверненням громадян.

Таким чином, колегія суддів вважає такою, що підлягає скасуванню постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ТОВ «ТК «Автоград», оскільки ненадання відповіді перевізником, який здійснює діяльність на підставі укладеного публічного договору з міськрадою, є протиправною бездіяльністю.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів по 20000 грн. на користь кожного з позивачів колегія суддів зазначає наступне:

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з положень ст.23 ЦК України та Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральної шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ завданих незаконними діями, доказів наявності яких та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та негативними наслідками, позивачем суду не надано.

За приписами ч.ч.1, 3 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні..

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як зазначає ОСОБА_3, він та його онуки зазнали душевних страждань, пов'язаних із протиправною поведінкою відповідачів, оскільки йому та його онукам постійно відмовляють у пільговому перевезенні, при цьому ображають, що послужило підставою до звернення до лікарні та купуванні дорогих ліків.

Так, з вищенаведених обставин справи вбачаться, і не спростовується жодними доказами відповідачів, що позивачам, неодноразово відмовлялось у пільговому перевезенні, і на численні звернення ОСОБА_3 до виконавчого органу міськради (Виконкому) та запиту до перевізника (ТОВ «ТК «Автоград») належні відповіді надані не були.

З огляду на відсутність належного виконання приписів чинного законодавства щодо розгляду заяв та запитів та на те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_3 є опікуном дітей, позбавлених батьківського піклування (а. с.27), інвалідом 2 групи (а. с.51), і, відповідно, як інвалід 2 групи, має право на пільговий проїзд у міському транспорті (ст.38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.91 № 875-XII), а також те, що відмови у перевезенні пільговика надавались саме перевізником, колегія суддів вважає за можливе ухвалити судове рішення про стягнення з ТОВ «ТК «Автоград» моральної шкоди на користь ОСОБА_3 у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до положень ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального або процесуального права, внаслідок чого оскаржена постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 р. у справі № 180/1560/16-а задовольнити частково.

Постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 р. у справі № 180/1560/16-а в частині відмови в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову в цій частині.

Визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» щодо ненадання відповіді на інформаційний запит від 27.06.2016.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі 5 000 грн. (пять тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко