Справа № 805/3493/15-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 р. Справа №805/3493/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14год.10хв.

ухвалено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Троянової О.В.

при секретарі Кудрі В.В.,

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ

до Костянтинівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області

про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 квітня 2015 року №, №,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Костянтинівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 квітня 2015 року №, №/том 1 аркуш спр.4-5/.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що Костянтинівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області проведено позапланову виїзну документальну перевірку правомірності нарахування ПАТ «Завод обважнювачів» відємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника за грудень 2014 року, за наслідками якої складений Акт перевірки № 18/05-14-15-01-11-4-00136751 від 24.03.2015 року за висновками якого були винесенні податкові повідомлення-рішення: від 08.04.2015 року № НОМЕР_1 про завишення суми бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 140 281,00 грн. та сплату штрафних санкцій в сумі 70 141 грн.; від 08.04.2015 року № НОМЕР_2 про завищення від'ємного значення податку на додану вартість в сумі 397 575,00 грн.

Єдиною підставою, згідно п.п.201.9 ст.201 Податкового кодексу України, яка не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту є податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду. При цьому, підприємства - постачальники є платниками податку на додану вартість та не звільнені від сплати податку за рішенням суду. Іншої норми, стосовно не надання покупцю товарів/послуг права на віднесення сум податку до податкового кредиту за наявності первинних бухгалтерських документів, які свідчать про фактичне здійснення господарських операцій, у тому числі податкові накладні, Податковий кодекс України не містить.

Уточнивши позовні вимоги просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Костянтинівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 08.04.2015 року: № НОМЕР_1 про завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 140 281,00 грн. та сплату штрафних санкцій в сумі 70 141 грн.; визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення Костянтинівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 08.04.2015 року № НОМЕР_2 про завищення значення податку на додану вартість в сумі 397 575,00 грн., в частині завищення від'ємного значення податку на додану вартість в сумі 391 464,00 грн./том 3 а.с.171/.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та додаткових поясненнях, що містяться в матеріалах справи /том 1 а.с.133-135, том 2 а.с.19-30,том 3 а.с.31-36/. Просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у письмових запереченнях, надав пояснення аналогічно викладеним письмово, відповідно до яких зазначив, що проведеною перевіркою встановлено порушення ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ п.198.1 п.198.2 п.198.3, п.198.6 ст198, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України. Зазначає, що Костянтинівською ОДПІ і ГУ ДФС у Донецькій області діяла виключно на підставах і в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Просив суд відмовити у задоволенні позову /том 2 аркуш спр.243-245, том 3 аркуш спр.3-7)/.

Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач Публічне акціонерне товариство ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ зареєстроване в якості юридичної особи, включене до ЄДРПОУ за номером 00136751, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.03.2016 року №/том 2 а.с.5-13/. Позивач є платником податку на додану вартість, та знаходиться на обліку платників податків в Костянтинівській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області. Є виробником глинопорошків, спеціальних цементів. Здійснює господарську діяльність відповідно до Статуту підприємства.

Відповідач Костянтинівська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області є правонаступником Костянтинівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області, діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

Так судом встановлено, що Костянтинівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування Публічним акціонерним товариством ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2014 року.

За результатами вказаної перевірки було складено Акт перевірки №18/05-14-15-01-11-4-00136751 від 24.03.2015 року /том 1 а.с.10-45/.

На підставі акту перевірки встановлено наступні порушення податкового законодавства:

- п.198.1, п.198.2 п.198.3, п.198.6 ст198 Податкового кодексу України в наслідок чого ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ завищено податковий кредит з ПДВ у грудні 2014 року на загальну суму 418 815грн.;

- абз. «а» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в наслідок чого ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року на загальну суму 418815грн.;

- абз. «а» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в наслідок чого ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ завищено бюджетне відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за грудень 2014 року на 140281грн. /том 1 а.с.44-45/.

Не погодившись із висновками акту документальної позапланової виїзної перевірки №18/05-14-15-01-11-4-00136751 від 24.03.2015 року, позивач 30 березня 2015 року надав письмові заперечення на даний акт перевірки /том 1 а.с.46-48/.

З урахуванням заперечень підприємства на акт перевірки, податковим органом листом від 06.04.2015 року №2318/10/05-14-15-01-13-2, висновки акту перевірки викладено у наступній редакції:

- п.198.1, п.198.2 п.198.3, п.198.6 ст198 Податкового кодексу України в наслідок чого ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ завищено податковий кредит з ПДВ у грудні 2014 року на загальну суму 397575грн.;

- абз. «а» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в наслідок чого ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року на загальну суму 397 575грн.;

- абз. «а» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в наслідок чого ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ завищено бюджетне відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за грудень 2014 року на 140281грн. /том 1 а.с.49-59/;

08 квітня 2015 р. Костянтинівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області на підставі висновків акту перевірки №18/05-14-15-01-11-4-00136751 від 24.03.2015 року та листа від 06.04.2015 року №2318/10/05-14-15-01-13, було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1, яким ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ зменшено суму бюджетного відшкодування ( у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 140 281,00 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування та визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 70 141 грн.;

- № НОМЕР_2 яким ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість в сумі 397 575,00 грн. сума завищення відємного значення податку на додану вартість (звітний період за який подано декларацію грудень 2014 р.)/том 1 а.с.8,9/.

22 квітня 2015 року позивачем подано скаргу до ГУ ДФС у Донецькій області на податкові повідомлення-рішення від 08 квітня 2015 року /том 1 а.с.60-62/;

Рішенням про результати розгляду скарги ГУ ДФС у Донецькій області від 02.07.2015 року №5671/10/05-99-10-03-12-1 податкові повідомлення-рішення від 08 квітня 2015 року №, № залишені без змін, а скарга ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ без задоволення /том 1 а.с.63-71/.

17 липня 2015 року ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ подано скаргу на повідомлення-рішення від 08 квітня 2015 року №, № на адресу Державної фіскальної служби України /том 1 а.с.72-74/.

Рішенням про результати розгляду скарги ДФС України від 06.08.2015 року №16501/6/99-99-10-01-01-25 податкові повідомлення-рішення від 08 квітня 2015 року №, № залишені без змін, а скарга ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ без задоволення /том 1 а.с.75-78/.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із даним позовом.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень виходячи з наступного.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу про порушення позивачем п.198.1, п.198.2 п.198.3, п.198.6 ст198 Податкового кодексу України в наслідок чого ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ завищено податковий кредит з ПДВ у грудні 2014 року на загальну суму 397 575грн.; абз. «а» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в наслідок чого ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року на загальну суму 397 575грн.; абз. «а» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в наслідок чого ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ завищено бюджетне відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за грудень 2014 року на 140281грн.

Суд не погоджується з висновками податкового органу, з таких підстав.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність це - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.191 п.14.1 ст.14 постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з абзацом другим пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Так, 01.12.2013 року ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ укладено договір поставки №1/12 з контрагентом ТОВ «Донтрансхім», згідно якого ТОВ «Донтрансхім (Постачальник) та ПАТ «Завод обважнювачів» (Покупець).

За умовами Договору ( п.1.1) Постачальник зобовязується поставити, а Покупець оплатити та прийняти соду кальциновану технічну ДСТУ 5100-85, код по УКТ ЗЕД- (далі сода, продукція) у кількості: марка «А» (сорт перший) в біг-бегах 1 000 тон +/-10% ( том 2 аркуш спр.227-232)

Відповідно до п.п 4.1 Договору визначено, що попереднє планування відвантаження місячної партії Продукції виконується відповідно заявки, яка включає номер і дату Договору, найменування товару, марку, кількість продукції, графік відвантаження, вид залізн. Транспорту, відвантажувальні, поштові реквізити отримувача вантажу.

Відповідно до п.п 4.2 Договору визначено, що відвантаження Продукції виконується вагонними нормами у відповідності до заявки.

Відповідно до п.п.4.4. Договору визначено,що відправником Продукції по даному Договору є ЗАТ «Транснефтехім» м. Москва, РФ. .

15 грудня 2014 року між ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ та контрагентом ТОВ «Донтрансхім» укладено Додаткову угоду №1 до договору №1/12 від 01.12.2013 року, згідно якого внесено зміни до п. 2.1, 4.1,4.2 розділу 4 «Умови поставки», а саме відповідно до п.п 4.1 Договору визначено, що попереднє планування відвантаження місячної партії Продукції виконується відповідно заявки, яка включає номер і дату Договору, найменування товару, марку, кількість продукції, графік відвантаження, вид залізничного або автомобільного транспорту, відвантажувальні, поштові реквізити отримувача вантажу.

Пункт 5.2 Договору викладено в наступній редакції: «Відвантаження продукції…робиться у відкриті вагони або в автомобільний транспорт»

Пункт 6.1 Договору викладений в новій редакції : «Приймання продукції по кількості і якості робиться на підставі даних супровідних відвантажувальних документів ( якість - на підставі паспорта якості, кількість - на підставі ж.д. накладної або товарно-транспортної накладної). ( том 2 аркуш спр.233-234)

Вищенаведений договор є чинним, не був визнаний судом недійсним та був діючими на момент, виниклих правовідносин.

Відповідачем в акті перевірки зазначено, що на порушення п.п. 4.2. та п.п. 5.2. Договору, поставку продукції здійснено автомобільним транспортом, зміну умов поставки Договору також не оформлено додатковою угодою, яка має бути належним чином підписана обома сторонами. Також Відповідач зазначив, що в наданих до перевірки та до заперечень товарно-транспортних накладних вантажовідправником товару (соди) є ТОВ «Донтрансхім», що суперечить умовам п.4.4. Договору, яким вантажовідправником продукції визначено ЗАТ «Транснефтехим», м. Москва, РФ .

З огляду на зазначені вище зауваження відповідача, викладені в акті перевірки, суд зазначає наступне.

Так, для отримання продукції (соди) від ТОВ «Донтрансхім» ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ відправлено заявку № 188/8 від 19.11.2014 р. відповідно до Договору поставки № 01/12 від 01.12.2013 р. з проханням відвантажити в грудні 2014 року на адресу позивача 60 т соди /том 2 аркуш спр.235/

Позивачем від ТОВ «Донтрансхім», отримано лист-відповідь № 148 від 21.11.2014 р., в якому постачальник повідомив, що поставка соди кальцинованої на виконання договірних зобовязань буде здійснена автомобільним транспортом в кількості 25 т (1 машина), при цьому вантажовідправником буде вказано ТОВ «Донтрансхім» /том 2 аркуш спр. 236/.

Таким чином, сторони договору дійшли згоди на постачання продукції - соди в грудні 2014 року автомобільним транспортом, вантажовідправник - ТОВ «Донтрансхім».

Надані товарно-транспортні накладні разом з первинними документами під час перевірки свідчать про факт придбання у ТОВ «Донтрансхім» соди кальцинованої, яка використовується ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ у виробництві продукції.

Підтвердженням господарської діяльності відповідно до чинного законодавства України є первині документи. Згідно договору №1/12 від 01.12.2013 року це: рахунок фактура №СФ-0000138 від 17.12.2014 року на суму 122 182,92 грн.; видаткова накладна № РН 0000128 від 17.12.2014 року на суму 122 182,92 грн.; ТТН № 681 від 17.12.2016 року на суму 122 182,92 грн.; податкова накладна №7 від 17.12.2014 року на суму 122 182,92 грн.; платіжне доручення №13675 від 26.12.2014 року на суму 122 182,92 грн./том 1 аркуш спр.89-98, том 2 аркуш спр.237/.

Як зясовано в судовому засіданні отриманий продукцію позивачем використано у власній господарській діяльності підприємства, так як позивач є виробником.

Зазначений факт не спростовувався в судовому засіданні і представником відповідача.

Таким чином ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ правомірно включив до податкового кредиту суму ПДВ за грудень 2014 року на загальну суму 20 364,00 грн. по господарським операціям, які здійснювались з ТОВ «Донтрансхім» та підтверджується первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи.

ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ укладено договір поставки № 62/8-14 від 01.06.2014 року (далі за текстом Договір), згідно якого ТОВ «Спецхімпостачання»- Постачальник та ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ- Покупець. Згідно умов Договору п.1.1.Постачальник зобовязується передати у власність Покупця товар (соду кальциновану технічну ДОСТУ 5100-85, код по УКТ ЗЕД-, марки «Б» в біг - бегах 2 730 м. тон.), а Покупець прийняти й оплатити його /том 1 аркуш спр.99-103/.

Відповідно до п.п 4.1 Договору визначено, що попереднє планування відвантаження місячної партії Продукції виконується по разнорядке , яка включає номер і дату Договору, найменування товару, марку, кількість продукції, графік відвантаження, вид залізн. транспорту, відвантажувальні, поштові реквізити отримувача вантажу.

Відповідно до п.п 4.2 Договору визначено, що відвантаження Продукції виконується вагонними нормами ….

Відповідно до п.п.4.6 Договору визначено,що відправником вантажу по даному Договору є ПАТ «Кримський содовий завод».

07 листопада 2014 року між ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ та контрагентом ТОВ «Спецхімпоставка» укладено Додаткову угоду №1 до договору №62/8-14 від 01.06.2014 року, згідно якого внесено зміни до п. 2.1, 2.2,4.2,4.4 розділу 4 «Умови поставки», а саме відповідно до п.п 4.4 Договору визначено, що датою поставки Соди автомобільним транспортом є дата підписання ТТН або акту прийому партії Соди покупцем. Датою відвантаження вважається дата оформлення з.д. накладной ст. Красноперекопськ при відвантаженні з.д. вагонами».

Вищенаведений договір є чинним, не був визнаний судом недійсним та був діючими на момент, виниклих правовідносин.

З цього приводу, податковим органом зауважено, що на порушення умов п. 4.2.- 4.4., п.5.2. Договору, поставку продукції здійснено автомобільним транспортом, зміну умов поставки Договору також не оформлено додатковою угодою, яка має бути належним чином підписано підписана обома сторонами Договору. До перевірки ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ надано документи, що мають назву товарно-транспортні накладні, в яких вантажовідправником товару (соди) ) є ТОВ «Спецхімпостачання», що суперечить умовам п.4.6. Договору, яким вантажовідправником продукції визначено ПАТ «Кримський содовий завод».

З огляду на що суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до умов Договору: п.4.2. Відвантаження продукції вагонними нормами виконується протягом місяця, згідно графіку відвантаження, вказаного у додаткових угодах; п.4.4. Датою відвантаження є дата оформлення залізничної накладної ст. Красноперекопськ при відвантаженні залізничними вагонами;п.4.6. Вантажовідправником продукції визначено ПАТ «Кримський содовий завод».

В судовому засіданні представники позивача зазначили, що ці умови Договору не можливо було виконати у звязку з тим, що «Укрзалізниця» з грудня 2014 року враховуючи прийняті заходи безпеки обмежила маршрут курсування поїздів, що прямують у Крим відповідно до прийнятої Конвенції про заборону перевезення будь-яких вантажів залізницею між материковою частиною України та Кримом, яка почала діяти з 26 грудня 2014 року.

Ці обставини є загальновідомими і не потребують додаткового доказування.

Таким чином поставку було здійснено автомобільним транспортом, про що свідчить лист № 23-11-14 від 24.11.2014 року від ТОВ «Спецхімпостачання», яким також було обумовлено, що Вантажовідправником продукції визначено ТОВ «Спецхімпостачання»/том 1 а.с.126/.

Товарно-транспортні накладні разом з первинними документами, що були надані для перевірки, свідчать про факт придбання у ТОВ «Спецхімпостачання» соди кальцинованої, яка використовується ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ для виробництва продукції. /том 1 аркуш спр.108-124/.

Для підтвердження господарської діяльності згідно вищевказаного договору, суду надано наступні первинні документи: рахунок фактура № СФ-0000243 від 10.11.2014 р. на 125 227,00 грн.; видаткова накладна №РН-0000229 від 13.11.2014р. на 125 227,00 грн.; ТТН №131114 від 13.11.2014р. на 125 227,00 грн.; податкова накладна №281 від 11.11.2014р. на 125 227,00 грн.; платіжне доручення №13124 від 11.11.2014 р. на 5 227,00 грн.; платіжне доручення №55 від 1111.2014р. на 120 000,00 грн.; рахунок фактура № СФ-0000247 від 12.11.2014р. на 119 157,42 грн.; видаткова накладна №РН-0000231 від 13.11.2014р. на 119 157,42 грн.; ТТН №131114/1 від 13.11.2014р. на 119 157,42 грн.; податкова накладна №284 від 13.11.2014р. на 119 157,42 грн.; платіжне доручення №13173 від 14.11.2014р. на 119 157,42 грн.; рахунок фактура № СФ-0000250 від 14.11.2014р. на 126 072,12 грн.; видаткова накладна №РН-0000233 від 14.11.2014р.на 126 072,12 грн.; ТТН №141114 від 14.11.2014р.на 126 072,12 грн.; податкова накладна №287 від 14.11.2014 р. - на 126 072,12 грн.; платіжне доручення №13199 від 18.11.2014 р. на 126 072,12 грн.; рахунок фактура № СФ-0000251 від 14.11.2014р. на 123 808,60 грн.; видаткова накладна №РН-0000235 від 17.11.2014р. на 123 808,60 грн.; ТТН №171114 від 17.11.2014р.на 123 808,60 грн.; податкова накладна №288 від 17.11.2014р. на 123 808,60 грн.; платіжне доручення №13185 від 17.11.2014 р. на 123 808,60 грн.; рахунок фактура № СФ-0000252 від 14.11.2014р. на 127 059,09 грн.; видаткова накладна №РН-0000237 від 18.11.2014р. на 127 059,09 грн.; ТТН №181114 від 18.11.2014р. на 127 059,09 грн.; податкова накладна №289 від 18.11.2014р. на 127 059,09 грн.; рахунок фактура № СФ-0000254 від 19.11.2014р. на 109 707,34 грн.; видаткова накладна №РН-0000239 від 19.11.2014р. на 109 707,34 грн.; податкова накладна №293 від 19.11.2014р. на 109 707,34 грн.; платіжне доручення №13233 від 20.11.2014 р. на 236 766,44 грн.; рахунок фактура № СФ-0000255 від 19.11.2014р на 124 872,40 грн.; видаткова накладна №РН-0000240 від 21.11.2014 р.- на 124 872,40 грн.; ТТН №211114 від 21.11.2014р. на 124 872,40 грн.; податкова накладна № 295 від 21.11.2014р. на 124 872,40 грн.; платіжне доручення № 13276 від 24.11.2014р. на 124 872,40 грн.; рахунок фактура № СФ-0000262 від 03.12.2014 р. - . на 131 353,92 грн.; видаткова накладна №РН-0000246 від 03.12.2014р. на 131 353,92 грн.; ТТН №31214 від 03.12.2014р. на 131 353,92 грн.; податкова накладна №302 від 03.12.2014р. на 131 353,92 грн.; платіжне доручення №13396 від 03.12.2014р. на 131 353,92 грн.; рахунок фактура № СФ-0000267 від 05.12.2014р. на 134 812,90 грн.; видаткова накладна №РН-0000250 від 05.12.2014р. на 134 812,90 грн.; ТТН №51214 від 05.12.2014р. на 134 812,90 грн.; податкова накладна №306 від 05.12.2014 р. - на 134 812,90 грн.; платіжне доручення №13449 від 08.12.2014 р..- на 134 812,90 грн.; рахунок фактура № СФ-0000269 від 08.12.2014р. на 131 509,18 грн.; видаткова накладна №РН-0000255 від 08.12.2014р. на 131 509,18 грн.; ТТН №81214/5 від 08.12.2014р. на 131 509,18 грн.; податкова накладна №313 від 08.12.2014р. на 131 509,18 грн.; рахунок фактура № СФ-0000272 від 08.12.2014р. на 133 806,88 грн.; видаткова накладна №РН-0000256 від 08.12.2014р. на 133 806,88 грн.; ТТН №81214/3 від 08.12.2014р. на 133 806,88 грн.; податкова накладна №314 від 08.12.2014р. на 133 806,88 грн.; грн.; рахунок фактура № СФ-0000273 від 08.12.2014р. на 109 587,88 грн.; видаткова накладна №РН-0000257 від 08.12.2014р. на 109 587,88 грн.; ТТН №81214/2 від 08.12.2014р. на 109 587,88 грн.; податкова накладна № 315 від 08.12.2014 р. на 109 587,88 грн.; рахунок фактура № СФ-0000274 від 08.12.2014 р. - на 131 645,80 грн.; видаткова накладна №РН-0000258 від 08.12.2014 р. на 131 645,80 грн.; ТТН №81214/1 від 08.12.2014р. на 131 645,80 грн.; податкова накладна №316 від 08.12.2014р. на 131 645,80 грн.; рахунок фактура № СФ-0000276 від 08.12.2014р. на 115 847,56 грн.; видаткова накладна №РН-0000259 від 08.12.2014р. на 115 847,56 грн.; ТТН №81214 від 08.12.2014р. на 115 847,56 грн.; податкова накладна №317 від 08.12.2014 р. на 115 847,56 грн.; платіжне доручення №13463 від 09.12.2014 р - на 247 356,74 грн.; платіжне доручення №13500 від 10.12.2014р. на 243 394,76 грн.; платіжне доручення №13518 від 11.12.2014 р. на 100 000,00 грн.; платіжне доручення №13539 від 15.12.2014 р. на 31 645,80 грн.; рахунок фактура № СФ-0000277 від 11.12.2014 р. на 123 324,40 грн.; видаткова накладна №РН-0000261 від 11.12.2014р. на 123 324,40 грн.; ТТН №111214/1 від 11.12.2014 р. на 123 324,40 грн.; податкова накладна №319 від 11.12.2014 р. на 123 324,40 грн.; платіжне доручення №13556 від 16.12.2014 р. на 123 324,40 грн.; рахунок фактура № СФ-0000256 від 24.11.2014 р. на 115 481,40 грн.; видаткова накладна №РН-0000241 від 24.11.2014 р. на 115 481,40 грн.; рахунок фактура № СФ-0000258 від 27.11.2014 р. на 126 072,12 грн.; видаткова накладна №РН-0000243 від 27.11.2014 р.- на 126 072,12 грн.; ТТН №271114 від 27.11.2014 р - на 126 072,12 грн.; податкова накладна №298 від 27.11.2014 р. - на 126 072,12 грн.; податкова накладна №296 від 24.11.2014 р. на 115 481,40 грн.; платіжне доручення № 13317від 27.11.2014р. на 241 553,52 грн.; рахунок фактура № СФ-0000278 від 11.12.2014 р. на 115 238,98 грн.; видаткова накладна №РН-0000260 від 11.12.2014 р на 115 238,98 грн.; ТТН №111214/2 від 11.12.2014 р. на 115 238,98 грн.; податкова накладна №318 від 11.12.2014 р. на 115 238,98 грн.; рахунок фактура № СФ-0000279 від 11.12.2014 р. на 1232 628,88 грн.; видаткова накладна №РН-0000262 від 11.12.2014 р на 122 628,88 грн.; ТТН №111214 від 11.12.2014 р. на 122 628,88 грн.; податкова накладна №320 від 11.12.2014 р. на 122 628,8 грн.; рахунок фактура № СФ-0000282 від 15.12.2014 р. на 109 354,70 грн.; видаткова накладна №РН-0000265 від 15.12.2014 р на 109 354,70 грн.; ТТН №151214/2 від 15.12.2014 р . на 109 354,70 грн.; податкова накладна №323 від 15.12.2014 р. на 122 628,8 грн.; рахунок фактура № СФ-0000281 від 15.12.2014 р. на 127 734,00 грн.; видаткова накладна №РН-0000264 від 15.12.2014 р на 127 734,00 грн.; ТТН №151214/1 від 15.12.2014 р .- на 127 734,00 грн.; податкова накладна №322 від 15.12.2014 р. на 127 734,00 грн.; рахунок фактура № СФ-0000280 від 15.12.2014 р. на 116 479,50 грн.; видаткова накладна №РН-0000263 від 15.12.2014 р. на 116 479,50 грн.; ТТН №151214 від 15.12.2014 р. на 116 479,50 грн.; податкова накладна №321 від 15.12.2014 р. на 116 479,50 грн.; рахунок фактура № СФ-0000286 від 17.12.2014 р. на 125 348,90 грн.; видаткова накладна №РН-0000267 від 17.12.2014 р на 125 348,90 грн.; ТТН №171214/1 від 17.12.2014 р .- на 125 348,90 грн.; податкова накладна №325 від 17.12.2014 р. - на 125 348,90 грн.; рахунок фактура № СФ-0000287 від 17.12.2014 р. на 126 446,90 грн.; видаткова накладна №РН-0000268 від 17.12.2014 р на 126 446,90 грн.; ТТН №171214 від 17.12.2014 р .- на 126 446,90 грн.; податкова накладна №326 від 17.12.2014 р. - на 126 446,90 грн.; рахунок фактура № СФ-0000285 від 17.12.2014 р. - на 129 923,90 грн.; видаткова накладна №РН-0000266 від 17.12.2014 р - на 129 923,90 грн.; ТТН №171214/2 від 17.12.2014 р на 129 923,90 грн.; податкова накладна №324 від 17.12.2014 р. - на 129 923,90 грн.; платіжне доручення № 43 від 08.01.2015р. на 173 155,76 грн.; платіжне доручення № 13672від 26.12.2014р.- на 100 000,00 грн.; платіжне доручення № 13606 від 19.12..2014р. на 100 000,00 грн.; платіжне доручення № 1 від 06.01.2015р.- на 6900 000,00 грн. /том 1 а.с.108-124, 142-202, том 3 а.с.60-135/.

За наслідками господарської операції ТОВ «Спецхімпостачання» видало позивачу податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Враховуючи наведене ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ правомірно включив до податкового кредиту суму ПДВ за грудень 2014 року на загальну суму 371 100,00 грн. по господарським операціям, які здійснювались з контрагентом - ТОВ «Спецхімпостачання» та підтверджується первинними документами.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд зазначає.

Щодо зауваження податкового органу щодо оформлених товарно-транспортних накладних з порушенням умов, укладених договорів. суд зазначає, що податковим органом зроблено неправомірний висновок, що товарно-транспортна накладна, є єдиним та виключним документом на вантаж, що оформлюється при здійсненні вантажних автоперевезень та одночасно з цим товарно-транспортна накладна виступає первинним документом бухгалтерського обліку.

Так, метою складання зазначених документів є підтвердження правомірності відображення в податковому обліку витрат, повязаних із транспортуванням, проте, зазначені документи не впливають на формування податкового кредиту за господарськими операціями з приводу постачання товарів. Наявність товарно-транспортних накладних не повязано із формуванням податкового кредиту, порядок визначення якого встановлено Податковим Кодексом України. З огляду на зазначене, висновки про відсутність факту реального здійснення господарської діяльності не можуть обґрунтовуватися в залежності від наявності чи відсутності товарно-транспортних накладних.

Суд зазначає,що товарно-транспортна накладна підтверджує витрати з оплати транспортних послуг, а не з придбання товарів. Тому, за наявності інших первинних документів, що підтверджують придбання товарів, відсутність ТТН не впливає на право підприємства на витрати та податковий кредит. Аналогічна за змістом позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.06.2012 року по справі № К/9991/25932/1. В іншій ухвалі по справі № К-27230/10 позиція Вищого адміністративного суду України вказує на те,що товарну - транспортна накладна не відноситься до тих первинних документів, що підтверджують придбання товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, відповідачем не встановлено відсутність транспортних засобів у залученого автомобільного перевізника або їх неспроможність для перевезення визначеної продукції відповідно до укладених Договорів.

Що стосується зауважень відповідача щодо умов договору, їх виконання або невиконання, суд зазначає, що умови договору стосується лише Сторін господарської угоди.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, визначено,що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 651 Кодексу передбачено підстави для зміни або розірвання договору. Так, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 652 Кодексу визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Статтею 44 Податкового кодексу України визначені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, відповідно до п.44.1 якої для цілей оподатковування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподатковування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів (документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозвіл адміністрації (власника) на їхнє проведення ); регістрів бухгалтерського обліку (носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм і т.п., призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування й узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку ); фінансової звітності (бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період); інших документів, зв'язаних з вирахуванням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вищевказаними документами.

Згідно п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають обєкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності..

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно ст. 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до статті 4 вказаного Закону бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на основних принципах, серед яких превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно частини 1 статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, визначає, що первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, визначені п. 2.4 Положення: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства; зміст і обсяг господарської операції, одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Форми облікових регістрів, порядок записів у них, обробка і використання необхідної інформації визначаються відповідними нормативними документами про порядок їх застосування.

Відповідно до п. 3.7 Положення інформація про господарські операції підприємства за звітний період (місяць, квартал, рік) з облікових регістрів переноситься в згрупованому вигляді в бухгалтерські звіти, порядок складання яких установлюється відповідними нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова звітність підприємства складається на підставі даних бухгалтерського обліку і підписується керівником і бухгалтером підприємства.

Фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ і суб'єктів малого підприємництва) складається з: балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до звітів.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не спростоване відповідачем, в підтвердження реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ позивачем надані до матеріалів справи документи бухгалтерського та податкового обліку, а саме, договори, податкові накладні, акти виконаних робіт, проїзні документи, що є підтвердженням реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ.

Надані позивачем документи на підтвердження здійснення господарської операцій за договорами поставки із ТОВ «Спецхімпостачання», ТОВ «Донтрансхім» відповідають наведеним вище вимогам до первинних документів згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частиною 3, зазначеної статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідач не зазначив у акті перевірки та не надав суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення Цивільного кодексу України та розяснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочинів договорів поставки укладеного позивачем ТОВ «Спецхімпостачання», ТОВ «Донтрансхім».

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не довів обставин, які б свідчили про недійсність правочинів укладених між ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ та ТОВ «Спецхімпостачання», ТОВ «Донтрансхім». Натомість, позивачем надано достатній обєм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про звязок витрат по придбанню товарно-матеріальних цінностей за вказаним договором із його господарською діяльністю та фактичне використання придбаних запчастин у його власній господарській діяльності.

Отже, суд вважає, що у даному випадку позивачем надано достатній обєм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про звязок витрат оплати вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Спецхімпостачання», ТОВ «Донтрансхім» із господарською діяльністю ПАТЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ.

Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Стосовно правомірності формування позивачем податкового кредиту податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит-сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного ( податкового) періоду, визначена згідно з розділом пять цього Кодексу.

Згідно вимог п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України ( в редакції, що діяла на момент правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання обєкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Статтею 201 Податкового Кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктами 201.4, 201.7 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця. У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць. Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі: здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника); виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги звязку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Єдиною нормою, відповідно до п.201.9 ст. 201 Податкового кодексу України, яка не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту є податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду.

Виникнення у товариству ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ права на формування податкового кредиту у грудні 2014р., за наслідками господарських операцій з ТОВ «Спецхімпостачання», ТОВ «Донтрансхім» підтверджено відповідними податковими накладними. Податкові накладні позивач включив до Реєстру отриманих та виданих податкових накладних за листопад-грудень 2015 року. В акті перевірки немає жодного зауваження податкового органу щодо правильності оформлення податкових накладних.

Тобто, чинним законодавством України, зокрема, Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов'язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника; за будь-якими із сторін правочину не передбачено зобов'язання та не визначено права здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності заявленими іншою стороною правочину, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у рішеннях, позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обовязковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02, «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява №1991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що було залучено до протиправної діяльності, повязаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг знати. Добросовісний платник не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

Факт здійснення господарських операцій з контрагентами підтверджується вищенаведеними первинними документами позивача. Суд зазначає, що податковий орган не ставив під сумнів достовірність первинних документів чи їх відповідність вимогам чинного законодавства, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі, про що відповідачем в акті перевірки не зазначається.

В діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість зменшення відповідачем відємного значення податку на додану вартість, бюджетного відшкодування з податку на додану вартість і відповідно застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідальність за наслідками неналежного виконання контрагентами позивача своїх обовязків щодо несвоєчасного виконання власних податкових зобовязань перед бюджетом не повинна бути покладена на добропорядних платників податку та не може вважатися підставою для відповідальності позивача.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного суду України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст.79 Кодексу адміністративного суду України письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Кодексу адміністративного суду України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийнято законно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного суду України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує Публічному акціонерному товариству ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ судові витрати у сумі 500грн.(пятисот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ до Костянтинівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 квітня 2015 року №, № - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Костянтинівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 08.04.2015 року № НОМЕР_1, яким ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 140 281,00 грн.(ста сорока тисячі двісті вісімдесят однієї гривні) та визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 70 141(сімдесяти тисяч ста сорока однієї гривні )грн.

Визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення Костянтинівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 08.04.2015 року № НОМЕР_2 яким ПАТ ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ про зменшення розміру від'ємного значення податку на додану вартість в сумі 397 575,00 грн., в частині зменшення розміру відємного значення податку на додану вартість в сумі 391 464,00 (триста девяносто сім тисяч пятсот сімдесят пять ) грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства ЗАВОД ОБВАЖНЮВАЧІВ судові витрати у сумі 500грн.(пятисот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивні частини у судовому засіданні 23грудня 2016 року.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28 грудня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.