Справа № 826/16113/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Ваш Авто”

до

Головного управління ДФС у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Ваш Авто” (далі по тексту – позивач, ТОВ “Лізингова компанія “Ваш Авто”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту – відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 жовтня 2016 року №001921406.

В судовому засіданні 19 грудня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 07 жовтня 2016 року №001921406 згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України ТОВ “Лізингова компанія “Ваш Авто” збільшено суму грошового зобов’язання з податку на додану вартість на 21 616 513,00 грн., у тому числі за основним платежем на 19 571 701,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 2 044 812,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 23 вересня 2016 року №851/26-15-14-06-02/39733392 “Про результати планової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Ваш Авто”, код 39733392, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06.04.2015 по 30.06.2016 року” (далі по тексту – акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 19 571 701,00 грн., у тому числі за серпень-грудень 2015 року, січень-червень 2016 року.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтоване тим, що ТОВ “Лізингова компанія “Ваш Авто” безпідставно не оподатковувало податком на додану вартість адміністративний платіж, сплачений лізингоодержувачами за договорами фінансового лізингу, оскільки згідно умов договорів фінансового лізингу, укладених ТОВ “Лізингова компанія “Ваш Авто” з фізичними та юридичними особами, адміністративний платіж не входить до складу лізингового платежу, а, отже, на думку відповідача, операція по сплаті адміністративного платежу не підпадає під визначення операції, що не є об’єктом оподаткування.

Позивач вважає протиправними зазначене вище податкове повідомлення-рішення, мотивуючи позовні вимоги наступним:

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Як встановлено в акті перевірки, за період з 06 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року ТОВ “Лізингова компанія “Ваш Авто”, як лізингодавець, укладало типові договори фінансового лізингу з фізичними та юридичними особами (лізингоодержувачі).

За умовами вказаних договорів лізингодавець бере на себе зобов’язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 4.1 договорів фінансового лізингу лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 30 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу – у разі наявності.

Суд встановив, що за перевірений період ТОВ “Лізингова компанія “Ваш Авто” отримало від лізингоодержувачів адміністративні платежі на загальну суму 105 407 297,19 грн., на які не нараховувався податок на додану вартість, у зв’язку із тим, що вони є частиною лізингових платежів.

За визначенням підпункту 14.1.97 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України лізингова (орендна) операція – це господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних засобів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк.

Лізингові операції поділяються на:

а) оперативний лізинг (оренда) - господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає передачу орендарю основного фонду, придбаного або виготовленого орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (орендою);

б) фінансовий лізинг (оренда) - господарська операція, що здійснюється фізичною або юридичною особою і передбачає передачу орендарю майна, яке є основним засобом згідно з цим Кодексом і придбане або виготовлене орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов’язаних з правом користування та володіння об’єктом лізингу.

Пункт 185.1 статті 185 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що об’єктом оподаткування є операції платників податку зокрема з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об’єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об’єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України не є об’єктом оподаткування операції з нарахування та сплати процентів або комісій у складі орендного (лізингового) платежу у межах договору фінансового лізингу.

Таким чином, нарахування та/або сплата процентів або комісій у складі лізингового платежу у межах договору фінансового лізингу не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість.

На думку відповідача, адміністративний платіж не входить до складу лізингового платежу, а тому операція по сплаті адміністративного платежу не підпадає під визначення операції, що не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість.

Разом з тим, суд вважає такі висновки контролюючого органу помилковими з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про фінансовий лізинг” фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов’язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі статтею 16 Закону України “Про фінансовий лізинг” сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов’язані з виконанням договору лізингу.

Згідно з визначенням термінів договорів фінансового лізингу, укладених в межах спірних правовідносин, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату; розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Відповідно до пункту 9.1 договорів фінансового лізингу адміністративний платіж являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 4,99%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію та супроводження протягом строку договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Адміністративний платіж входить до складу обов’язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов’язаний сплатити до моменту отримання предмета лізингу.

За умовами пункту 9.7 договорів фінансового лізингу кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору в наступному порядку: адміністративний платіж; авансовий платіж; комісія за передачу предмета лізингу; у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у пункті 9.4 статті 9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у пункті 9.6 статті 9 даного договору.

Отже, зміст договорів фінансового лізингу вказує, що адміністративний платіж входить до складу обов’язкових лізингових платежів, сплачується у складі першого платежу та являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію та супроводження протягом строку договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату, що узгоджується із нормами статті 16 Закону України “Про фінансовий лізинг” в частині складу лізингових платежів.

Враховуючи законодавчо закріплений принцип свободи договору й ті обставини, що в укладених договорах фінансового лізингу сторони чітко зазначили склад лізингових платежів, суд приходить до висновку, що операції зі сплати адміністративних платежів у складі лізингових платежів у межах договорів фінансового лізингу не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість.

Доводи відповідача про те, що згідно умов договорів фінансового лізингу адміністративний платіж не входить до складу лізингового платежу, із посиланням на пункт 10.1 договорів, не приймаються судом до уваги, оскільки пункт 10.1 договорів фінансового лізингу визначає сплату лізингових періодичних платежів, проте, адміністративні платежі не є періодичними, а сплачуються одноразово як першочерговий платіж.

Суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) або на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину; при цьому третім особам, у тому числі контролюючим органам не надано повноважень тлумачити зміст договорів, укладених платником податків.

Необґрунтованими є також посилання представника відповідача на те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень зареєстровано судові рішення різних категорій справ за позовами юридичних осіб та фізичних осіб до ТОВ “Лізингова компанія “Ваш Авто” про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемності правочину, стягнення коштів, моральної шкоди та інші, виходячи з того, відповідач не зазначив, яким чином зазначені обставини не стосуються предмета доказування у даній справі та впливають на оподаткування податком на додану вартість.

Інших підстав, які б вказували на здійснення позивачем операцій, що є об’єктом оподаткування податком на додану вартість згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, відповідачем не наведено.

З огляду на викладене суд вважає, що висновки акта перевірки про порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість нормативно та документально не підтверджуються, а визначення суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість – протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 07 жовтня 2016 року №001921406 підлягає скасуванню, а позовні вимоги – задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ГУ ДФС не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Лізингова компанія “Ваш Авто” підлягає задоволенню.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Ваш Авто” задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 07 жовтня 2016 року №001921406.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Ваш Авто” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 324 247,70 грн. (триста двадцять чотири гривні двісті сорок сім гривень сімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко