Справа № 553/3894/16-а
Суддя: Кононенко С. Д.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3894/16-а
Провадження № 2-а/553/144/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19.12.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в складі:

головуючого судді - Кононенка С.Д.,

при секретарі - Бобильовій А.П.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання незаконними дій Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, скасування рішення Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області № 385 від 20.09.2016 про скасування протоколу №8200 від 26.09.2013 та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання незаконними дій Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, скасування рішення Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області № 385 від 20.09.2016 про скасування протоколу №8200 від 26.09.2013 та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить визнати протиправним та скасувати Рішення №385 від 20.09.2016 Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області про скасування протоколу №8200 від 26.09.2013 про призначення ОСОБА_1 пенсії та припинення її виплати відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (1991 року); зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити з 1 січня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону №1789-ХІІ на час призначення пенсії), в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати зазначеної у довідці прокуратури Полтавської області від 19.10.2016 року №18-607/вих16, та здійснити її виплату без обмеження.

Ухвалою суду від 19.12.2016 року визнано причини пропущення строку для звернення до суду за захистом права ОСОБА_1 поважними та поновлено ОСОБА_1 пропущений за поважних причин строк для звернення до суду за захистом його права та здійснення нарахування і виплати пенсії починаючи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, надавши письмові заперечення проти позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, ознайомившись з запереченнями, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, прийшов до висновку , що заявлені вимоги підлягають до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна доводити ті обставини , на яких грунтується її вимоги та заперечення, крім випадків , встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що працюючи на посаді начальника управління прокуратури Полтавської області, позивачу ОСОБА_1 у 2013 році була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Рішення про призначення йому пенсії приймалось управлінням Пенсійного фонду України Ленінського району у м. Полтаві, про що 26.09.2013 складено протокол №8200. При цьому, як у вказаному протоколі, так і в ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що пенсія призначається довічно.

У березні 2016 позивачу стало відомо, що призначена йому пенсія за вислугу років, протягом 2015 року не виплачувалась.

Позивачем подано до суду відповідний позов. У судовому засіданні відповідачем законність призначення йому пенсії не оспорювалась.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 12.07.2016 позов ОСОБА_1 задоволено. Вказане рішення набуло чинності 25 липня 2016 року. На адресу Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області 09.08.2016 позивач направив заяву про поновлення виплати призначеної пенсії. Водночас, з 25.07.2016 по теперішній час рішення суду не виконано.

Крім цього, 07.10.2016 поштою позивачу надійшло Рішення Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області № 385 від 20.09.2016 про скасування протоколу №8200 від 26.09.2013 про призначення йому пенсії та припинення її виплати, як безпідставно призначеної.

При цьому, в обґрунтування підстави для скасування призначеної йому пенсії вказано, що юридичний факультет університету у якому позивач отримав вищу юридичну освіту, не відноситься до вищого юридичного навчального закладу. Хоча Управлінням Пенсійного Фонду України Ленінського району у 2013 році, під час призначення пенсії ОСОБА_1 всі надані ним документи були визнані достатніми для нарахування й виплати пенсії. Як зазначив у своєму позові позивач він з такою нібито не юридичною освітою, пропрацював в органах прокуратури з 01.02.1995 року і працює по теперішній час.

Також, Міністерством освіти і науки України ще 14.07.2014 видано Свідоцтво № НОМЕР_1 та підтверджено, що виданий позивачу ОСОБА_1 диплом про вищу юридичну освіту, є еквівалентним за освітнім рівнем до системи освіти України.

Позивач звернувся із відповідним запитом до Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області за роз'ясненням прийнятого рішення та отримав відповідь, що указане рішення прийнято відповідачем відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Тому позивач вважає, що вказане рішення Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області є незаконним та таким, що суперечить вимогам діючого законодавства.

Так, відповідно до змісту статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» чітко визначено підстави припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду (якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, в інших випадках, передбачених законом). Жодна з перелічених підстав не наведена у Рішенні Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області №385 від 20.09.2016 та не підтверджена будь-якими об'єктивними даними.

Також у вказаній нормі Закону не передбачено прийняття рішень про скасування протоколів про призначення пенсії, а лише визначенні підстави для припинення виплат пенсії.

Крім цього, зважаючи на тривале не виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.07.2016, позивач звернувся до суду із заявою про роз'яснення судового рішення.

Розглянувши заяву ОСОБА_1, Ленінський районний суд м. Полтави у судовому засіданні встановив порушення органом пенсійного фонду під час винесення рішення №385 від 20.09.2016 року принципу незалежності судової влади та гарантій їх забезпечення закріплених чинним законодавством, оскільки забороняється іншим органам, підприємствам, установам, організаціям та їх посадовим особам переймати на себе функції суду, оскільки своїм рішенням останні фактично скасували рішення суду від 12.07.2016 року, котре набрало законної сили у встановленому законом порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.11.2016 роз'яснено, що Полтавське об'єднане управління пенсійного фонду України в Полтавській області повинно відновити виплату раніше призначеної йому пенсії одразу після набрання законної сили рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.07.2016, шляхом відновлення виплати без обмеження розміру виплати.

Зважаючи на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.07.2016 та роз'яснення Ленінського районного суду м. Полтави відповідно до ухвали від 01.11.2016, позивач ОСОБА_1 звернувся 02.11.2016 із заявою до Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області про перерахунок та поновлення виплати призначеної йому пенсії виходячи із 90% заробітної плати відповідно до довідки прокуратури Полтавської області №18-607/вих16.

Однак, як рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.07.2016 та 01.11.2016, так і його звернення, Полтавським об'єднаним управлінням пенсійного фонду України в Полтавській області - ігноруються.

Такі дії Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області вважаю неприпустимими та протиправними, так як, при призначенні в 2013 році пенсії, державою позивачу гарантовано право на неї.

Відповідно до вимог статей 1, 3 Конституції України держава не може довільно відмовлятися від узятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, у тому числі і по виплаті пенсії.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Пенсійне забезпечення громадян, в т.ч. порядок призначення та визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами. В частині 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (09 липня 2003 року) вказано, що пенсійне забезпечення базується на Конституції України, з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також законів та нормативно-правових актів, прийнятих до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, а також їх посадові особи, зобов'язані діяти на підставах, в межах законодавства та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Україна є соціальною, правовою державою, в якій визнаються принципи верховенства права: людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; усі людини є вільні і рівні у своїй гідності та правах ; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України( статті 1,3,8,21, частина друга, третя статті 22, стаття 23, частина перша статті 24, стаття 46, стаття 58, частина перша статті 64 Основного Закону України).

Україна як соціальна держава визнає людину найвищою соціальною цінністю. Концептуальне спрямування в суть приписів статті 3 Конституції України щодо зобов'язань держави перед людиною як найвищої соціальної цінності.

У статті 8 Конституції України зазначено, що в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності, тощо.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов'язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

В Основному Законі України гарантується, відповідно статті 21, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Тобто, конституційні права та свободи гарантовані державою не можуть бути скасовані.

Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод людини є фактичним посяганням на державний і суспільний лад. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняттями змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. При цьому Конституційний Суд України вказав, що загальновизнаним є правило, за яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушено.

Отже, Конституція України не допускає порушення прав і свобод людини, в тому числі права на соціальний захист, закріпленого у статті 46 і віднесеного до основоположних прав і свобод (абзац другий підпункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009).

За викладених обставин відповідач грубо порушив вимоги Основного Закону України - частину першу ст.58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Посилання на недопустимість порушень конституційних прав знайшли своє відображення у Постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 у справі №127/11720/14-а, що відповідно до ст.244-2 КАСУ є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, як висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що дії Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області щодо винесення Рішення №385 від 20.09.2016 про скасування протоколу №8200 від 26.09.2013 про призначення позивачу пенсії та припинення її виплати є протиправними, оскільки відповідачем невірно застосований Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також як такий, що суперечить Конституції України і наведеним вище законам України та який обмежує зміст та обсяг існуючих моїх прав і свобод, у зв'язку з чим порушено його конституційне право на належний рівень соціального забезпечення, а тому підлягає захисту.

Крім цього, згідно ч.1 ст. 50-І Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що діяла на час призначення мені пенсії ) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років не залежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (№1789-ХІІ), яка була чинною на момент призначення мені пенсії, обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1789-ХІІ) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

У зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 „Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" відповідній категорії працівників - начальникам відділів апарату прокуратури Полтавської області підвищені розміри заробітної плати, що підтверджується довідкою прокуратури Полтавської області від 19.10.2016 №18-607/вих16, яка додана до справи.

Згідно вимог ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.22 Конституції України при прийняті нових законів або внесені змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року No 8-рп/99у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року No 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

З огляду на вищезазначені положення Конституції України і висновки Конституційного Суду України, не допускається звуження чи обмеження прав і свобод, інакше ніж у випадках, прямо передбачених Основним Законом України.

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини 13, 18 ст.50-1 Закону №1789, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку з прийняттям Закону №3668-VІ змін не зазнали.

Таким чином внесені зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є ч.ч. 13, 18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка діяла на час призначення пенсії.

Згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2.03.2015 року №213-VІІІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсія позивачу була призначена 26.09.2013 року тобто до набрання чинності вказаним законом.

З огляду на викладене, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 будь-які зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1789-ХІІ) в частині перерахунку пенсії не внесені.

Також, пункт 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, яким передбачено у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до конкретних законів, в т.ч. до Закону України «Про прокуратуру», не поширюється на осіб, яким призначена спеціальна пенсія до 1.06.2015 року.

З викладених правових норм вбачається, що призначення органами Пенсійного фонду України особі пенсії та проведення її перерахунку є різними формами реалізації права громадянина на пенсійне забезпечення, а тому при проведенні перерахунку пенсії особи (у зв'язку переведенням її на інший вид пенсії або за інших обставин) застосуванню підлягає редакція Закону, яким визначався порядок та розмір відповідного пенсійного забезпечення такої особи саме на момент призначення їй пенсій.

Суд вважає, що відповідач порушив вимоги Основного Закону України - ч.1 ст.58 Конституції України, згідно з якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.22 Конституції України при прийняті нових законів або внесені змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 8, 21, 22, 46, 48, 55, 58, 64, ч.3 ст.99, 124 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», ст.ст. 3,6,9, 11, 18, 71 ч. 2, 94, 99, 100, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання незаконними дій Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, скасування рішення Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області № 385 від 20.09.2016 про скасування протоколу №8200 від 26.09.2013 та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення №385 від 20.09.2016 Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області про скасування протоколу №8200 від 26.09.2013 про призначення ОСОБА_1 пенсії та припинення її виплати відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (1991 року).

Зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити з 1 січня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону №1789-ХІІ на час призначення пенсії), в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати зазначеної у довідці прокуратури Полтавської області від 19.10.2016 року №18-607/вих16, та здійснити її виплату без обмеження.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського об»єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн.20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави С. Д. Кононенко