Справа № 418/926/16-а
Суддя: Чехов С. І.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22.12.2016
Справа №418/926/16-а
Провадження у справі №2-а/418/13/2016
ПОСТАНОВА
Іменем України
22 грудня 2016 року Міловський районний суд Луганської області

у складі:головуючого-судді Чехова С.І.

при секретарі Кірічевій К.В.

розглянувши у письмовому провадженні смт. Мілове адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Міловському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов`язати вчинити дії , щодо призначення та виплати пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області якому просить визнати дії відповідача протиправними та скасувати його рішення № 322 від 22 листопада 2016 року про відмову в призначені йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05 листопада 1991 року. Зобов`язати відповідача Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області призначити та виплачувати йому з 15 листопада 2016 року пенсію за вислугу років за наявності стажу роботи 21 рік 9 місяців 16 днів, у тому числі 18 років 1 місяць 28 днів стаж роботи на посадах прокурорів, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку без обмеження граничного розміру пенсії.

Свої вимоги мотивує тим, що звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789 від 05 листопада 1991 року із змінами. На день звернення до відповідача за призначенням пенсії його вислуга років трудового стажу складав 21 рік 9 місяців і 16 днів у тому числі стаж , що дає право на пенсію , склав 18 років 1 місяць 28 днів роботи на прокурорських посадах. Однак відповідач відмовив в призначенні пенсії за вислугу років, обґрунтував тим, що на час його звернення його страховий стаж складає 20 років 1 місяць та 12 днів, в тому числі лі прокурорський стаж 15 років 02 місяця 07 днів, а відповідно до ст.50-1 Закону необхідно мати 23 роки, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років. Він вважає рішення відповідача є необґрунтованим оскільки у відповідності до ч.5 ст. 50-1 Закону до вислугу років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 цього Закону, у тому числі слідчими та на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Стосовно його вислугу він з періоду 26 серпня 1996 року до 24 липня 2000 року, тобто 3 роки 10 місяців 28 днів проходив навчання в Луганському інституті внутрішніх справ. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» в редакції 1990 року, що діяла на час вступу і закінчення ВУЗу час навчання прирівнюється до проходження військової служби, 23 серпня 2000 року по 21 серпня 2001 року тобто 11 місяців 29 днів служив на слідчих посадах в органах внутрішніх справ, з 27 се5рпня 2001 року до 095 вересня 2014 року тобто 13 років 10 днів працював на прокурорських посадах в органах прокуратури України. З 06 вересня 2014 року до 29 жовтня 2014 року тобто 1 місяць 23 дні перебував на військовій службі, яка відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є державною службою особливого характеру. На вказану службу його було направлено у відповідності з Указом Президента України та за весь час служби за ним зберігалось місце роботи. З 30 жовтня 2014 року до 01 вересня 2015 року тобто 10 місяців 2 днів брав участь в антитерористичній операції в особливий період. Відповідно до абзацу 4 п.3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 283 від 03 травня 1994 року із змінами станом на 19 листопада 2014 року до стажу державної служби включається у трикратному розмірі час проходження військовослужбовцями військової служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції в особливий період. Таким чином зазначений календарний час 10 місяців 2 дні з урахуванням трикратного розміру дорівнює 30 місцям 6 дням або 2 рокам 6 місцям 6 дням перебування на військовій службі, яка зазначено у попередньому абзаці, є державною службою особливого характеру. З 04 вересня 2015 року до 15 листопада 2016 року на дату звернення із заявою до відповідача тобто 1 рік 2 місця 10 днів він знову працює на слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України. Відповідачем помилково враховано лише календарний стаж військової служби, без врахування визначеного трикратного розміру військової служби, протягом якого він брав участь у АТО в особливий період.. Закон України «Про прокуратуру» не містить жодної норми про врахування страхового стажу в одинарному чи кратному розмірі.

Від сторони відповідача надійшло заперечення з якого слід, що позовні вимоги вони не визнають з огляду на наступне, що відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру», встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менш 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку Пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2% але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку. Вони вважають, що позивач не набув право на пенсію за вислугою років, оскільки на момент звернення з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років Закон України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру» на підставі підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ «Про прокуратуру» визнано таким, що втратив чинність, тому до спірних правовідносин має застосовуватися ст.86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ «Про прокуратуру».. При цьому Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ «Про прокуратуру» не містять положення стосовно збереження за прокурорами, які були призначені на відповідну прокурорську посаду до набрання чинності цим Законом права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ «Про прокуратуру». На сьогодні Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ «Про прокуратуру», що до визначення права прокурора на отримання пенсії за вислугу років не визнані неконституційними, відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України. Вони вважають, що надані документи позивачем до заяви такі як паспорт,ідентифікаційний номер, трудова книжка,диплом з додатком до нього про навчання у луганському інституті внутрішніх справ МВС України, військовий квиток, посвідчення учасника бойових дій, довідка про стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах від 03 листопада 2016 року № 11/192 та проходження служби в органах внутрішніх справ, довідка з додатком до неї про заробітну плату від 20 вересня 2016 року №128-581 вих.-16. З наданих документах загальний стаж роботи складає 20 років 01 місяць 12 днів у тому числі вислуга років 18 років 01 місяць 20 днів, з них на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури - 15 років 02 місяці 07 днів, що не відповідає вимогам ст. 86 Закону України «Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ Ствердження позивача щодо зарахування йому всього періоду навчання в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України та одночасно його перебування на службі в органах внутрішніх справ з 26 серпня 1996 року по 24 липня 2000 року, як проходження строкової військової служби до спеціального стажу який дає йому право на пенсію згідно зі ст.86 Закону України «Про прокуратуру», не відповідає чинному законодавству України.
До початку судового засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, 12 грудня 2016 року постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Як слід з копії паспорта позивач є громадянином України має ідентифікаційний номер (а.с.16-17)
З трудової книжки позивача вбачається, що він з 26 серпня 1996 року по 21 серпня 2001 року служив в органах внутрішніх справ України безперервно 04 роки 11 місяців 25 днів. З 27 серпня 2001 року до 05 вересня 2014 року працював на прокурорських посадах 13 років 10 днів в органах прокуратури України, з 06 вересня 2014 року до 29 жовтня 2014 року перебував на військовій службі, 1 місяць 23 дні., з 30 жовтня 2014 року до 01 вересня 2015 року брав участь у антитерористичній операції в особливий період. 10 місяців 2 дні, з 04 вересня 2015 року до 15 листопада 2016 року знову працює на слідчо-прокурорської посаді .(а.с.18-20)
Згідно довідки з прокуратури Луганської області позивач дійсно працює на час подання позову в органах прокуратури, з 27 серпня 2001 року по 07 червня 2004 року помічником прокурора Кам`янобродського району м. Луганська Луганської області, з 08 червня 2004 року по 19 грудня 2004 року старшим помічником прокурора Кам`янобродського району м. Луганська Луганської області, з 20 грудня 2004 року по 09 жовтня 2006 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури Луганської області області, з 10 жовтня 2006 року по 14 жовтня 2013 року заступник прокурора м. Кіровська Луганської області, з 15 жовтня 2013 року по 14 грудня 2015 року прокурор Міловського району Луганської області, з 15 грудня 2015 року по цей час начальник Міловського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області. З урахуванням цього стаж його на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури складає 15 років 02 місяця 07 днів . До вислуги років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 15 листопада 1991 року право на пенсію, підлягають зарахуванню також наступні періоди як половина строку навчання у Луганському інституті внутрішніх справ МВС України з 26 серпня 1996 року -24 липня 2000 року, служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу з 23 серпня 2000 року 21 серпня 2001 рік Таким чином вислуга років для позивача дає йому право на пенсію за вислугу років згідно із ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року станом на 03 листопада 2016 року складає 18 років 01 місяць 20 днів. У період з 06 вересня 2014 року по 04 вересня 2015 року увільнявся від виконання обов`язків прокурора Міловського району Луганської області у зв`язку з призивом на військову службу під час мобілізації на особливий період із збереженням посади та середнього заробітку. (а.с.29)
Як свідчить довідка з прокуратури Луганської області позивачу була нарахована заробітна плата на підставі якої відповідач повинен нарахувати пенсію. (а.с.31-33)
З рішення Управління пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області від 22 листопада 2016 року №322 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років. (а.с.23)
За ч.2 ст. 71 КАС України «. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.»

Як слід ст. 8. Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 46. Конституції України вказує на те, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 58. Конституцій України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 64. Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно заперечень представника відповідача, однією з підстав відмови з призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» стало те, що станом на день звернення позивача про призначення пенсії за вислугу років тобто з 15 листопада 2016 року його стаж за вислугу років складає 20 років 01 місяць 12 днів у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 15 років 02 місяця 07 днів., що є недостатнім для призначення пенсії.

У відповідності до ч.5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» слід, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями,

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у

державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення

нею трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу до стажу роботи для вислугу років відповідачем не було зараховано період навчання в Луганському інституті внутрішніх справ, а також не було враховано у трикратному розмірі час проходження позивачем військової служби, протягом якого він брав участь в антитерористичній операції в особливий період.

Оскільки відповідно до абзацу 4 п.3 Порядку обчислення стажу державної служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03 травня 1994 року, чинного на час проходження позивачем військової служби, до стажу державної служби включається також у трикратному розмірі час проходження військовослужбовцями військової служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції в особливий період.

Згідно Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни,незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно військового квітка позивач дійсно перебував на військовій службі з 06 вересня 2014 року по 01 вересня 2015 року відповідно Указу Президента України по 01 вересня 2015 року. (а.с.26-27)
За довідками командира в/ч НОМЕР_1 позивач проходив військову службу з 06 вересня 2014 року по 01 вересня 2015 року у період з 30 жовтня 2014 року по 01вересня 2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції. (а.с.24-25)
З посвідчення вбачається, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій. (а.с.28)
За списками військовослужбовців частини пп НОМЕР_1 позивач входив до її складу та отримував грошове забезпечення. (а.с.34)
Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України» , зараховується до їх вислугу років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином з доказів долучених до справи позивачем вбачається, що позивач брав участь в антитерористичній операції в особливий період загалом 10 місяців та 2 дні, що у трикратному розмірі для обчислення страхового стажу який дає право на призначення пенсії за вислугу років дорівнює 30 місяців 6 днів або 2 роки 6 місяців 6 днів і це є державною службою особливого характеру.
Фондом помилково було враховано лише календарний стаж військової служби, без урахування визначеного трикратного розміру військової служби протягом якого особа брала участь в АТО в особливий період.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України» зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України пільгові умови зарахування до вислуги років військової служби, як різновиду державної служби, визначено у п.3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03 травня 1994 року із змінами станом на 19 листопада 2014 року яким регламентується, що до стажу державної служби включається у трикратному розмірі час проходження військовослужбовцями військової служби , протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції в особливий період. Зазначений порядок не передбачає жодної норми про те, що він регламентує зарахування часу військової служби на пільгових умовах лише для осіб, пенсія яким призначається тільки згідно Закону України «Про державну службу». У п.5 Постанови Кабінету Міністрів України № 283 від 03 травня 1994 року зазначено, що обчислений відповідно до цього порядку стаж державної служби застосовується серед іншого і для призначення пенсії, при цьому твердження що пенсії, передбаченої тільки Законом України «Про державну службу» ця норма не містить.
Згідно диплому спеціаліста позивач дійсно навчався у Луганському інституті внутрішніх справ МВС України з 26 серпня 1996 року по 24 липня 2000 року. (а.с.21-22)
За довідкою з Державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренко позивач дійсно з 26 серпня 1996 року був зарахований курсантом 1-го курсу факультету №2 слідчо-криміналістичного йому було присвоєне звання «рядовий міліції», після закінчення навчання наказом від 22 липня 2000 року присвоєне спеціальне звання начальницького складу «лейтенант міліції» і відряджений до подальшого проходження служби до УМВС України в Луганській області, що становить вислугу 3 роки 10 місяців 28 днів .
Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року, в редакції станом на дату вступу позивача до Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.
Таким чином до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про міліцію» зараховується, зокрема, строк навчання у вищому навчальному закладі, а саме Луганському інституті внутрішніх справ МВС України.
З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача, станом на 15 листопада 2016 року, тобто на момент подання заяви про призначення пенсії стажу роботи складає 21 рік 9 місяців 16 днів у тому числі на посаді прокуророві 18 років 01 місяць 28 днів.
Європейський суд з прав людини , ще у 1974 році у справі «Мюллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16 грудня 1974 року) зазначив, що зв`язку зі сплатою обов`язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, Ні хто не може бути , позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки позивач ОСОБА_1 постійно сплачував та на даний час продовжує сплачувати передбачені чинним законодавством страхові внески до пенсійного фонду, тому дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії є втручанням у його право на мирне володіння майном-пенсією.

Крім того ч.1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ передбачає рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Слід підкреслити, що з 2000 року державні службовці та прирівняні до них категорії (у тому числі прокурорсько-слідчі працівники) мусили платити зі своєї зарплати вищий збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки для них було встановлено прогресивну ставку внеску залежно від бази нарахування: від 1% для доходу менш як 150 гривень до 5% для доходу понад 501 гривень. Оскільки вже з 2004 року рівень зарплати прокурорських працівників, які дають право на спеціальну пенсію , перевищував 500 гривень, для них фактично застосовувалася єдина ставка -5% тоді як звичайні працівники сплачували не більш як 2%. Прийнятий у 2010 році Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» збільшив цю різницю: для державних службовців і прирівняних категорій ставка єдиного внеску становить 6.1 % для решти найманих працівників 2.6%.

Позивачем ОСОБА_1 упродовж тривалого періоду понад 18 років сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування утричі збільшеному розмірі, тобто передбачений спеціальною нормою - тому скасування законодавчих гарантій пенсійного забезпечення прокурорів за спеціальними законом (ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру») є обмеженням його соціальних прав, що відповідно до вищезазначених вимог законодавства є недопустимим.
Враховуючи вищенаведене , відповідач у порушенні вищевказаних норм обмежив існуюче у позивача право на пенсію за вислугу років, і слід вважати його дії протиправними .
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» (пункт1) Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принципи верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.
Вирішуючи питання про застосування Закону в часі, суд виходить із того, що зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законодавчих актів не допускається звужування змісту та обсягу існуючих прав і свобод
Конституційним судом України неодноразово розглядались питання , пов`язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та визначав, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, рішення конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) У зазначених рішеннях Конституційний суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я , підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Крім того 02 березня 2015 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення « № 213-VІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року. У п.5 Прикінцевих положень вказаного Закону у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій у тому числі спеціальних на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовується норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, у тому числі Закон України «Про прокуратуру». Однак на час прийняття вищевказаного Закону №213-VІІІ від 02 березня 2015 року а також з 1 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України. відповідно до ст. 50-1 .З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697 VІІ яким визначено та на сьогодні регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України. Положення цієї статті є чинними і дають право працівникам прокуратури України за наявності на день звернення в період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року вислугу років не менше 23 років звертатися до органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення відповідної пенсії за вислугу років. Норми ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року суттєво звужують і обмежують зміст та обсяг пенсійних прав позивача.
З огляду на викладене, враховуючи, що на час проходження служби на прокурорських посадах позивач ОСОБА_1 мав «законне сподівання» на призначення йому пенсії у розмірі встановленому ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року водночас вказані соціальні гарантії було звужено Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за вислугу років позивачу на підставі довідки прокуратури Луганської області, та довідки військової частини виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного)заробітку, починаючи з 15 листопада 2016 року без обмеження граничного розміру

На підставі викладеного, керуючись ст.2,6-11,70-72,105,160-163,167 КАС України.

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного Фонду України в Міловському районі Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень і здійснення зобов`язання вчинити певні дії та прийняти відповідні рішення задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області №322 від 22 листопада 2016 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05 листопада 1991 року.

Зобов`язати Управління пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області призначити з 15 листопада 2016 року та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років за наявним стажу роботи 21 рік 9 місяців 16 днів, у тому числі 18 років 1 місяць 28 днів, стажу роботи на посадах прокурорів, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, який вказано у довідці прокуратури Луганської області №18-581 вих-16 від 20 вересня 2016 року з урахуванням довідки військової частини №23 від 22 січня 2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії.

Постанова може бути оскарженою до Донецького апеляційного адміністративного суду який розташований у м. Краматорську Донецької області , протягом 10 днів шляхом подачі апеляції через Міловський районний суд. При прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: С.І. Чехов