Справа № 135/1681/16-а
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № № 135/1681/16-а
Провадження у справі № 2-а/135/31/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., за участі секретаря судового засідання Когаль А.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Ладижин Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин Вінницькій області про визнання дій суб'єкта власних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірним рішення (розпорядження) відповідача №20 від 13 вересня 2016 року про відмову у призначенні їй пенсії зі скороченням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком зі скороченням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до поданої заяви з 05 вересня 2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується посвідчення громадянина, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (серія НОМЕР_1 від 01 грудня 1992 року), тому має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 05 вересня 2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин Вінницькій області із заявою про призначення пенсії зі скороченням пенсійного віку, однак в призначені пенсії відмовлено через те, що згідно наданої нею довідки №2651 від 02 вересня 2016 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради вона зареєстрована в зоні посиленого радіологічного контролю з 19 серпня 1986 року по даний час, але відповідно до записів трудової книжки, в період її роботи з 22 листопада 1988 року по 10 травня 1990 рік та з 1990 по 1993 роки, на думку відповідача суперечить зазначеному в довідці періоду її проживання в місті Ладижин, а тому відповідач дійшов висновку про те, що протягом 1988-1995 року вона не проживала постійно в зоні посиленого радіологічного контролю в зв'язку з чим немає повних 4 роки роботи чи проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року. Вважає розпорядження відповідача неправомірним та порушує її права, згідно довідки № 2651 від 02 вересня 2016 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради вона зареєстрована в зоні посиленого радіологічного контролю з 19 серпня 1986 року по даний час, щодо періода роботи вона працювала у Вінницькому обласному оптово-роздрібному об'єднанні - фірмі «Меблі» з 22 листопада 1988 року по 10 травня 1990 рік , але безпосереднім місцем її роботи був магазин №7, який був розміщений в місті Ладижин по вул. Піонерська. Також вона працювала у війскових частинах в період з 11 травня 1990 року по 22 жовтня 1992 року , але проживала у місті Ладижин оскільки в неї була маленька дитина.

Відповідач у визначений строк надав суду свої заперечення, у яких позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи це тим, що враховуючи дані довідки №2651 від 02 вересня 2016 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради ОСОБА_1 зареєстрована в зоні посиленого радіологічного контролю з 19 серпня 1986 року по даний час. Однак, дані трудової книжки ОСОБА_1 про роботу у Вінницькому обласному оптово-роздрібному обєднанні - фірмі «Меблі» з 22 листопада 1988 року по 10 травня 1990 рік та радянських війсках за кордоном протягом 1990 - 1993 років та російській фірмі «Гермес» з 03 серпня 1993 року по 24 квітня 1995 року суперечить довідці № 2651 від 02 вересня 2016 року, а тому вважає, що ОСОБА_1 постійно не проживала протягом 1988-1995 року в зоні посиленого радіологічного контролю і станом на 01січня 1993року відсутні 4 роки роботи чи проживання у зоні посиленого радіологічного контролю. Тобто, станом на 1 січня 1993 року позивач не має 4 років роботи чи проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Враховуючи зазначене, на даний час підстав для призначення пенсії по віку зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" недостатньо.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач - управління Пенсійного фонду України в м. Ладижин Вінницької області в судове засідання також не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючи на підстави, викладені у письмовому клопотанні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з приписами статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до ч. 3,4 ст.15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на призначення та виплату пенсії із зменшенням пенсійного віку на 2 роки за умови постійного проживання або постійної роботи у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, та додатково 1 рік за 3 роки проживання роботи, але не більше 5 років, яка провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, із даної норми закону вбачаються альтернативні підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку: або постійне проживання, або постійна робота.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено право на призначення пенсії за віком виникає після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 7 вищезазначеного Порядку документами, що засвідчують особливий статус особи, є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

При цьому, згідно з п. 38 Порядку - орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у грудні 1992 року отримала посвідчення громадянина, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_1 (категорія 4). Вказане посвідчення відповідає вимогам абз.3 ст.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно ст.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 видача посвідчень провадиться, зокрема, іншим потерпілим обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. У разі встановлення цими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

Також судом встановлено, що належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Різного роду довідки є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Чинність посвідчення вказує і на той факт, що позивач згідно абз.3 п.3 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51, станом на 01 січня 1993 року прожив або відпрацював у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Крім того, як вбачається із довідки № № 2651 від 02 вересня 2016 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради вона зареєстрована в зоні посиленого радіологічного контролю з 19 серпня 1986 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2, серії НОМЕР_2, виданого Ладижинським відділом ЗАГС 13 января 1987 року, донька ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ладижин Тростянецького району Вінницької області.

Факт постійного проживання та роботи позивача у період часу з 1982 року по травень 1992 рік в м. Ладижині Вінницької області підтвердили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач, у відповідності до ст.55 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на призначення пенсії за віком зі зниженням, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійного віку на 5 років. Як наслідок цього позивач має право звернутися до суду з заявою про зниження пенсійного віку.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн.

Відповідач звільнений від сплати судового збору згідно п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.46 Конституції України, ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 14, 15, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.26 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 8-11, 18, 71, 122, 160, 161, 162, 267 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірним розпорядження № 20 від 13 вересня 2016 року Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин Вінницькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин Вінницькій області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із скороченням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 05 вересня 2016 року.

Допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551, 20 грн судових витрат.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ладижинський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: