Справа № 335/3959/16-а (2-а/335/114/2016)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2017 рокусправа № 335/3959/16-а (2-а/335/114/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Лащенко Р.В.

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2016 р. в справі № 335/3959/16-а за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Запорізької міської ради про визнання протиправною бездіяльності щодо тривалого неприйняття рішення стосовно надання пільги йому як учаснику бойових дій за заявою від 25.01.2007 р., зобов'язання вчинити дії, направлені на надання пільги щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва за адресою: АДРЕСА_1, шляхом укладання договору про розроблення проекту землеустрою та подальшим прийняттям рішення про відведення земельної ділянки.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2016 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційних скаргах позивач та його представник просили постанову скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, прийняти нове рішення про задоволення позову. Вказують, що в порушення ст. 160 КАС України судом не складалась та не проголошувалась вступна та резолютивна частини постанови, станом на 02.11.2016 р. вступна та резолютивна частини відсутня в матеріалах справи. Крім того, в порушення п. 4 ст. 5 ст. 163 КАС України судом зазначено, що постанова оскарженню не підлягає. Судом першої інстанції порушено порядок судового розгляду справи; судом не розглянуто клопотання про витребування доказів; судом не прийнято ухвалу щодо заяви про збільшення позовних вимог. Постанова датована 24.10.2016 р., хоча фактично прийнята 25.10.2016 р. Судом першої інстанції не з'ясовано, чи є земельна ділянка по АДРЕСА_1 тією самою, але за іншою адресою АДРЕСА_2, оскільки не витребувано витяг з земельного кадастру; чи розглядались проекти рішень Запорізької міської ради на засіданні постійній комісії з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин. Крім того, зазначають про неврахування незаконності передачі земельної ділянки ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач апеляційні скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача та третя особа до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутністю представника відповідача та третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.01.2007 р. позивач звернувся до міського голови м. Запоріжжя із заявою, в якій просив надати земельну ділянку, яка знаходиться на перехресті АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, для індивідуального житлового будівництва розмірами 0,1 га в оренду терміном на п'ять років з наданням роз'яснення, щодо порядку відведення земельної ділянки. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2009 р. зобов'язано Запорізьку міську раду розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, яка знаходиться на перехресті АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, для індивідуального житлового будівництва розміром 0,1 га за заявою ОСОБА_1 від 25.01.2007 р.

18.05.2012 р. Управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради надано позивачу завдання на розробку проекту відведення земельної ділянки, яка знаходиться на перехресті АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, для індивідуального житлового будівництва розмірами 0,1 га для вирішення питання про можливість відведення земельної ділянки.

27.04.2012 р. рішенням Запорізької міської ради земельна ділянка по АДРЕСА_2 передана у власність ОСОБА_4 Також на земельній ділянці по АДРЕСА_2 знаходиться нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4

Зважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, проте вважає за необхідне змінити постанову в частині обґрунтування висновків суду для прийняття такого рішення, а також в частині зазначення в резолютивній частині постанови про не оскарження судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів - журналу судового засідання, розписок про отримання судових повісток (а.с. 154-157, 159-160), судове засідання, в якому проголошена постанова, відбулось 25.10.2016 р., проте постанова суду датована 24.10.2015 р.

Як випливає з тексту журналу судового засідання від 25.10.2016 р., в судовому засіданні 25.10.2016 р. проголошена вступна та резолютивна частини судового рішення, текст яких відсутній в матеріалах справи.

Крім того, в порушення п. 4 ст. 5 ст. 163 КАС України в постанові суду зазначено, що постанова оскарженню не підлягає.

Вказані порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, проте є підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 7).

25.01.2007 р. позивач звернувся до Запорізького міського голови із заявою про надання земельної ділянки, яка знаходиться на перехресті АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, в оренду для індивідуального житлового будівництва розмірами 0,1 га в оренду терміном на п'ять років з наданням роз'яснення, щодо порядку відведення земельної ділянки.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2009 р. зобов'язано Запорізьку міську раду розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, яка знаходиться на перехресті АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, для індивідуального житлового будівництва розміром 0,1 га за заявою ОСОБА_1 від 25.01.2007 р.

Запорізькою міською радою прийняте рішення № 73 від 24.03.2010 р., яким відмовлено в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2011 р. № 2а-678/11 визнано нечинним рішення Запорізької міської ради № 73 від 24.03.2010 р. «Про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)»; зобов'язано Запорізьку міську раду прийняти рішення за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу (згоди або відмови) щодо розробки проекту відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва розміром 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1, із запрошенням заявника на засідання сесії міської ради

Рішенням Запорізької міської ради від 24.04.2012 р. № 78/130 на виконання зазначеного вище судового рішення надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору.

18.05.2012 р. Управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради надано позивачу завдання на розробку проекту відведення земельної ділянки, яка знаходиться на перехресті АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, для індивідуального житлового будівництва розмірами 0,1 га для вирішення питання про можливість відведення земельної ділянки.

Рішенням Запорізької міської ради від 27.04.2012 р. № 56 земельна ділянка по АДРЕСА_2 передана у власність ОСОБА_4

З наявних в матеріалах справи відомостей вбачається, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 знаходиться нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4

Позивач є громадянином Російської Федерації, постійно проживає на території України, у зв'язку з чим відповідно до статті 19 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою встановлено, що громадяни інших держав, що перебували в складі колишнього Союзу РСР, які є ветеранами війни, користуються всіма пільгами і перевагами, передбаченими цим Законом, у разі переїзду на постійне місце проживання в Україну, він користується пільгами, які встановлені, зокрема, п. 13 ст. 14 цього Закону щодо першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Предметом позову є бездіяльність Запорізькою міської ради стосовно надання вказаної пільги та зобов'язання вчинити дії з реалізації такої пільги щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом укладання договору на розроблення проекту землеустрою та подальше прийняття рішення про відведення земельної ділянки.

Згідно з частинами 1-3 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено вище, відповідачем 27.04.2012 р. прийнято рішення № 78/130 про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Запоріжжі, відповідно, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо тривалого неприйняття рішення стосовно надання пільги йому як учаснику бойових дій за заявою від 25.01.2007 р. є необґрунтованими.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії, направлені на надання пільги щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва за адресою: АДРЕСА_1, шляхом укладання договору про розроблення проекту землеустрою та подальшим прийняттям рішення про відведення земельної ділянки, судова колегія зазначає наступне.

З пояснень позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що під наданням пільги позивач розуміє безоплатне, за рахунок коштів відповідача, розроблення проекту землеустрою.

При цьому позивач посилається на приписи ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанову Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 р. № 844.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» рішення підприємств, установ і організацій, які надають пільги, можуть бути оскаржені до районної державної адміністрації, виконавчого комітету міської ради або до районного (міського) суду. Ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Статтею 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в такій редакції: "Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань".

Тобто, приписи як старої редакції статті 22 вказаного Закону, так й нової редакції стосуються звільнення осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», саме від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з оскарженням рішень підприємств, установ і організацій, які надають пільги, щодо питань соціального захисту таких осіб.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містить приписів щодо звільнення осіб, які мають право на пільги за цим законом, від оплати витрат на розробку проекту землеустрою при реалізації права на першочергове надання земельних ділянок. При цьому під пільгою вказаний Закон розуміє саме першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Також є безпідставним посилання позивача на Порядок безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 р. № 844.

Так, пунктом 1 цього Порядку встановлено, що він визначає спрощену процедуру безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 та наступних роках державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів та ведення садівництва у розмірах, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, після прийняття рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянок.

Тобто, цей Порядок регулював питання оформлення та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки саме після прийняття відповідними органами рішення про передачу таких земельних ділянок у приватну власність.

В даному випадку відповідачем не приймалось рішення про передачу позивачу земельної ділянки, відповідно, відповідач не мав підстав для застосування цього Порядку.

Крім того, судова колегія зазначає, що означений Порядок втратив чинність з 23.01.2016 р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 р. № 3.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача вчинити дії, направлені на надання пільги щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва за адресою: АДРЕСА_1, шляхом укладання договору про розроблення проекту землеустрою є необґрунтованими.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача в подальшому прийняти рішення про відведення земельної ділянки.

За приписами п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Як встановлено пп. 9 п. «б» ч. 1 ст. 33 цього закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Відповідно до статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Сукупність приведених вище приписів законодавства дають суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що прийняття рішення про передачу у власність або користування земельних ділянок із земель комунальної власності є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування.

Відтак, задоволення позову в цій частині призведе до втручання у виключну компетенцію суб'єкта владних повноважень, що не відповідає повноваженням адміністративного суду, визначеним Кодексом адміністративного судочинства України.

Доводи апелянтів про неправильність висновку суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог спростовані приведеними вище висновками суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, по суті позов вирішено правильно, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 201, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2016 р. в справі № 335/3959/16-а задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2016 р. в справі № 335/3959/16-а за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії змінити в частині обґрунтування висновків суду та в частині викладення в іншій редакції абзацу другого резолютивної частини постанови.

Викласти абзац другий резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.».

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 12.01.2017 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко