Справа № 826/9194/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

28 грудня 2016 року 09:50 справа №826/9194/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державного казначейства України в Київській області
провизнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит позивача від 29 січня 2015 року №64 у строк, встановлений статтею 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 2) визнати протиправною бездіяльності, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит від 29 січня 2015 року №64; 3) зобов'язати відповідача у відповідь на адвокатський запит позивача від 29 січня 2015 року №64 надати інформацію про розпорядження бюджетними коштами, розпорядником яких є ГУ Міндоходів у Київській області (Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області) за період з 01 листопада 2014 року по дату надання відповіді, зокрема, про умови отримання цих коштів (призначення платежів), прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримували ці кошти, а також інформацію про щоденний залишок коштів на рахунках ГУ Міндоходів у Київській області (Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2016 року №К/800/44062/15 попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2016 року прийнято адміністративну справу №826/9194/15 до провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 19 вересня 2016 року позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; суд відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2015 року позивач звернувся з адвокатським запитом № 64 до відповідача з проханням надати інформацію про розпорядження бюджетними коштами, розпорядником яких є ГУ Міндоходів у Київській області (Головне управління ДФС у Київській області) за період з 01 листопада 2014 року по дату надання відповіді, зокрема, про умови отримання цих коштів (призначення платежів), прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримували ці кошти, а також інформацію про щоденний залишок коштів на рахунках ГУ Міндоходів у Київській області (Головного управління ДФС у Київській області).

Листом від 09 лютого 2015 року №15-04/41-820 відповідач відмовив позивачеві у наданні вищезазначеної інформації, зазначивши, що вважає за доцільним відмовити у даному запиті, у зв'язку з гарантуванням таємниці інформації за рахунками і пропонує звернутися з подібним запитом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, яке є розпорядником запитуваної інформації.

Позивач вважає, що вищезазначена відповідь є протиправною та необґрунтованою, наданою з порушенням законодавства України та порушує його права та інтереси.

Відповідач надав до суду письмове заперечення на адміністративний позов, в якому зазначив, що позивач безпідставно звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області з даним адвокатським запитом, оскільки в ордері визначено підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів клієнта у Головному управлінні Міндоходів у Київській області, та вказує на необхідність гарантування таємниці інформації за рахунками клієнта (Головного управлінні Міндоходів у Київській області) відповідно до пункту 2.3.10 договору про розрахунково-касове обслуговування від 05 січня 2015 року №15-27/140.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 19 квітня 2013 року №5412, видане на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 19 квітня 2013 року №5.

На підставі договору про надання правової допомоги від 23 червня 2014 року №24 та ордера від 16 липня 2014 року серії КВ №047979 позивач представляє інтереси ОСОБА_2, здійснює захист клієнта та надає інші види правової допомоги ОСОБА_2

29 січня 2015 року позивач звернувся з адвокатським запитом №64 до відповідача, в якому просив, надати інформацію про розпорядження бюджетними коштами, розпорядником яких є Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області за період з 01 листопада 2014 року по дату надання відповіді, зокрема, про умови отримання цих коштів (призначення платежів), прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримували ці кошти, а також інформацію про щоденний залишок коштів на рахунках Головного управління ДФС у Київській області.

До запиту від 29 січня 2015 року №64 позивачем відповідно до законодавства додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію витягу з договору про надання правової допомоги від 23 червня 2014 року №23 та копію ордера від 16 липня 2014 року серії КВ №047979.

Запит від 29 січня 2015 року отримано відповідачем 02 лютого 2015 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Листом від 09 лютого 2015 року №15-04/41-820 відповідач надав позивачеві відповідь, в якому зазначив, що не є розпорядником коштів, інформацію про які запитує позивач та не може надати запитувану інформацію, у зв'язку з гарантуванням таємниці інформації за рахунками і пропонує звернутися з подібним запитом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, яке є розпорядником запитуваної інформації.

Вважаючи вищезазначену відповідь протиправною та такою, що порушує норми чинного законодавства, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

Повертаючи справу №826/9194/15 на новий розгляд Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 16 червня 2016 року зазначив, що "зазначаючи в своїх рішеннях, що розпорядником бюджетних коштів, а отже й запитуваної позивачем інформації є саме Головне управління ДФС у Київській області (Головне управління Міндоходів у Київській області), суди не навели мотивів з посиланням на законодавчі норми, за яких би вони прийшли до висновку, що, у даному випадку, Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області не є суб'єктом, що володіє такою інформацією та обмежений в її наданні, як і не надали у цьому контексті оцінки доводам позивача та наявним в матеріалах справи відповідям Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області від 11.12.2014 р. та від 12.01.2015 р. на адвокатський запит ОСОБА_1 від 02.12.2014 р. та його звернення від 10.12.2014 р., а отже прийшли до передчасних висновків по суті спору.

Водночас, зазначаючи в рішеннях, що відповідь на запит позивача від 29.01.2015 р., отриманий відповідачем 02.02.2015 р., датована останнім 09.02.2015 р., тобто надана у встановлений ст. 24 Закону №5076 п'ятиденний строк, а також, що запитувана позивачем інформація є публічною, суди, разом з тим, не дослідили питання своєчасності надання цієї відповіді в розумінні приписів ст.20 Закону №2939, як і не надали оцінки посиланням ОСОБА_1, наведеним останнім в позовній заяві та в подальшому - в апеляційній скарзі, що відповідно до штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті лист відповідача №15-04/41-820 від 09.02.2015 р. був надісланий на його адресу лише 11.02.2015 р.

Виходячи з наведеного, суди, не з'ясувавши усіх обставин справи, що мають суттєве значення для її правильного вирішення, й не надавши цим обставинам належної правової оцінки, дійшли передчасних висновків, які стали підставою для відмови в задоволенні позовних вимог."

Таким чином, розглядаючи вищезазначену справу, Окружний адміністративний суд міста Києва повинен з'ясувати правомірність відмови відповідача у наданні інформації на адвокатський запит позивача та своєчасність надання відповідачем відповіді на адвокатський запит від 29 січня 2015 року №64.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: 1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); 2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об'єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; 3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Згідно абзаців першого та другого частини першої статті 24 Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Частиною третьою статті 24 Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Частинами першою, четвертою та п'ятою статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Згідно частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань, довгострокових зобов'язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету.

Статтею 22 Бюджетного кодексу України визначено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: 1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників; 2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників; 3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Розпорядник бюджетних коштів може уповноважити одержувача бюджетних коштів на виконання заходів, передбачених бюджетною програмою, та надати йому кошти бюджету (на безповоротній чи поворотній основі) в межах відповідних бюджетних асигнувань. Одержувач бюджетних коштів використовує такі кошти на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі цього розпорядника бюджетних коштів.

Критерії визначення одержувача бюджетних коштів встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням напрямів, досвіду і результатів діяльності, фінансово-економічного обґрунтування виконання заходів бюджетної програми та застосування договірних умов.

Отже, розпорядником бюджетних коштів, інформація про які запитувалася на підставі адвокатського запиту від 29 січня 2015 року №64, є Головне управління ДФС у Київській області (Головне управління Міндоходів у Київській області).

Проте, відповідно до пункту 2 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2012 року №1280 (далі по тексту - Положення), Головне управління Казначейства у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства фінансів України, дорученнями Міністра фінансів України (далі - Міністр), наказами Державної казначейської служби України, дорученнями Голови Державної казначейської служби України, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих держадміністрацій, органів місцевого самоврядування.

Згідно пункту 3 Положення основним завданням Головного управління Казначейства є реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 4 Положення Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів; здійснює відкриття та закриття рахунків поточного бюджетного періоду, а також відкриття рахунків наступного бюджетного періоду; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду; веде базу даних про мережу розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, складає та веде єдиний реєстр розпорядників та одержувачів бюджетних коштів; здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань розпорядників та одержувачів бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на Державну казначейську службу України Президентом України.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.8 Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22 червня 2012 року №758, цей Порядок регламентує взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) і розпорядниками бюджетних коштів та одержувачами бюджетних коштів, відокремленими структурними підрозділами розпорядників бюджетних коштів, підприємствами, установами, організаціями і фізичними особами - підприємцями (далі - клієнти), а також органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, та органами місцевого самоврядування в процесі відкриття (закриття) рахунків.

Розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється органами Казначейства відповідно до умов договорів та додаткових договорів між органом Казначейства і клієнтами.

Згідно пункту 2.1 договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 05 січня 2015 року №15-27/140 орган казначейства має право подавати відповідним територіальним органам Державної фіскальної служби повідомлення про проведення операції відкриття/закриття рахунка (рахунків) Клієнта; перераховувати платежі, зараховані на бюджетні рахунки для зарахування до спеціального фонду бюджету власних надходжень бюджетних установ, на відповідний спеціальний реєстраційний рахунок (рахунки) Клієнта та/або у порядку та терміни, передбачені додатковим договором до цього Договору, на рахунки вищих та підвідомчих установ і організацій Клієнта; отримувати від Клієнта підтвердження залишків коштів на рахунку (рахунках) станом на 01 січня поточного року. У разі неотримання підтвердження протягом місяця залишок коштів уважається підтвердженим; здійснювати безспірне списання коштів бюджету з рахунків Клієнта у порядку, встановленому законодавством; здійснювати платежі Клієнтів з урахуванням законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Отже, відповідач є особою, яка володіє інформацію, яка не може бути відповідно до законодавства інформацією з обмеженим доступом, і запит про надання якої містився в адвокатському запиті від 29 січня 2015 року №64.

Як наслідок, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що відмова відповідача надати інформацію на адвокатський запит від 29 січня 2015 року №64 є необґрунтованою та суперечить вимогам чинного законодавства.

Проте, до суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач володіє усією інформацією, яка запитувалася позивачем в адвокатському запиті від 29 січня 2015 року №64, тому Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за можливе задовольнити адміністративний позов частково, зобов'язавши відповідача надати позивачеві усю інформацію, якою він володіє на підставі наданих йому чинним законодавством повноважень та договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування ГУ Міндоходів у Київській області, запит на отримання якої містився у адвокатському запиті від 29 січня 2015 року №64.

Окрім того, суд звертає увагу, що договір про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 05 січня 2015 року №15-27/140, на норму якого про конфіденційність посилається відповідач, підписано між відповідачем і Головним управлінням ДФС у Київській області 05 січня 2015 року, проте у адвокатському запиті від 29 січня 2015 року №64 запитано інформацію з 01 листопада 2014 року, тобто до моменту набрання чинності норми про конфіденційність.

Стосовно порушення відповідачем строків надання відповіді на адвокатський запит суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно частин першої та четвертої статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Матеріали справи підтверджують, що відповідач отримав адвокатський запит позивача 02 лютого 2015 року.

Листом від 09 лютого 2015 року відповідач надав відповідь на вищезазначений адвокатський запит.

Як свідчить поштовий штемпель на конверті, в якому позивачеві направлялась відповідь на адвокатський запит, відповідь від 09 лютого 2015 року направлена лише 11 лютого 2015 року, а 09 лютого 2015 року - це дата вказана на листі відповідача.

Таким чином, направивши позивачеві відповідь на адвокатський запит лише 11 лютого 2015 року, відповідач порушив норми чинного законодавства стосовно строків надання відповіді на адвокатські запити та на запити про надання публічної інформації.

Стосовно посилання відповідача на те, що позивачем під час подання адвокатського запиту від 29 січня 2015 року №64 неправильно оформлено ордер необхідно зазначити наступне.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Таким чином, можливість звернення адвоката до підприємств, установ і організацій з адвокатськими запитами є його правом в процесі надання правової допомоги клієнтам за договорами про надання правової допомоги.

Як свідчить витяг з договору про надання правової допомоги від 23 червня 2014 року №23, позивач представляє інтереси ОСОБА_2

В ордері від 16 липня 2014 серії КВ №047979 зазначено назва органу, у якому надає правову допомогу адвокат ОСОБА_1,- "Головне управління Міндоходів у Київській області".

Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 здійснював представництво інтересів клієнта у судових спорах з Головним управлінням Міндоходів у Київській області та в подальшому представляв інтереси клієнта у взаємовідносинах з Головним управлінням Міндоходів у Київській області.

Відповідно до підпункту 12.4 Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36, ордер містить наступні реквізити, зокрема, назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Отже, в ордері зазначається назва органу, саме в якому надається правова допомога. Чинним законодавством не передбачено обов'язку адвоката зазначати в ордері назву організації до якої направляється адвокатський запит, якщо його направлено в межах представництва інтересів клієнта у взаємовідносинах з іншими фізичними та/або юридичними особам.

Як наслідок, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що зазначення в ордері від 16 липня 2014 серії КВ №047979 Головного управління Міндоходів у Київській області в якості органу, в якому здійснюється представництво інтересів клієнта, не є порушенням вимог чинного законодавства, оскільки отримання інформації на адвокатський запит стосувалося саме представництва інтересів клієнта у взаємовідносинах з Головним управлінням Міндоходів у Київській області.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державного казначейства України в Київській області, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит ОСОБА_1 від 29 січня 2015 року №64 у строк, встановлений статтею 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державного казначейства України в Київській області, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит ОСОБА_1 від 29 січня 2015 року №64.

4. Зобов'язати Головне управління Державного казначейства України в Київській області у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_1 від 29 січня 2015 року №64 надати інформацію про розпорядження бюджетними коштами, розпорядником яких є Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області, за період з 01 листопада 2014 року по дату надання відповіді, якою володіє Головне управління Державного казначейства України в Київській області на підставі наданих йому чинним законодавством повноважень та договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування Головного управління Міндоходів у Київській області, та запит на отримання якої містився у адвокатському запиті від 29 січня 2015 року №64.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 219,24 грн. (двісті дев'ятнадцять гривень двадцять чотири копійки).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко