Справа № 2-а-549/10
Суддя: Маслеников О. А.
Дата ухвалення: 2010-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-549/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2010 року м. Кілія

21 жовтня 2010 року

м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської* області

у складі головуючого: судді Масленикова О.А., при секретарі Д'яченко М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

Старшого державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель

у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_2

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду з адміністративним позовом до старшого державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та зазначив, що 14 жовтня 2010 року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_2 було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та визнання його винним за ч. І ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 425 гривень з підстав самовільного зайняття земельної ділянки. Як зазначив позивач, він перебуває на посаді виконуючого обов'язки директора госпрозрахункового відокремленою підрозділу «Кілійський суднобчдівельний-судноремонтний завод» відкритого акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» та вважає винесену постанову незаконною з підстав того, що: 1/ за оскаржуваною постановою його притягнуто за ч. І ст. 53 КУпАП, яка передбачає відповідальність за інші порушення, ніж самовільне захоплення земельної ділянки: 2 акт перевірки земельного законодавства складено за відсутності ОСОБА_1 та його не ознайомлено висновками, викладеними в зазначеному акті; 3/ в судових інстанціях вирішується спір щодо відмови Індійської міської ради в переоформленні державного акту на право постійного користування земельними ділянками госпрозрахункового відокремленого підрозділу «Кілійський суднобудівельний-судноремонтний завод». За вказаних підстав позивач просив суд визнати оскаржувану постанову недійсною. На призначену дату розгляду справи позивачем було надано письмове клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень - старший державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_2, в судове засідання не прибув, надав письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав, зазначивши, що в процесі проведення перевірки дотримання земельного законодавства щодо використання земельних ділянок відкритим акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» на території м. Кілія, ним були виявлені порушення, допущені зазначеним підприємством. На підставі виявлених порушень було складено протокол та винесено відповідну постанову, за якою керівника госпрозрахункового відокремленого підрозділу «Кілійський суднобудівельний-судноремонтний заводе відкритого акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки. Зазначає, що діяв у межах наданих повноважень та відповідного законодавства та не вбачає підстав для скасування винесеної постанови, в зв'язку з чим просить суд відмовити позивач) у задоволенні позову.

Ьеручи до уваги те, що позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідач - суб'єкт владних повноважень в судове засідання не прибув за викликом суду, що не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до ст. '28 КАС України. . судовий розгляд справи проведено за відсутності сторін в порядку письмового провадження відповідно до положень ч. З ст. 122 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

- згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного 27.09.2010 року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_2 - у результаті перевірки ВАТ «УДП» встановлено, шо у користуванні госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельний-судноремонтний завод», знаходиться земельна ділянка орієнтовною площею 0,8 га на території м. Кілія, вул. Леніна, 3, для розміщення адміністративної будівлі та земельна ділянка орієнтовною площею 19 га для розміщення та експлуатації основних та допоміжних приміщень суднобудівельно-судноремонтного заводу. Правовстановлюючі документи на землю відсутні, рішення Кілійської міської ради про надання зазначених земельних ділянок у власність або користування відсутню Відповідно ділянки самовільно зайняті, порушені ст. ст. 125, 126 ЗКУ:

- 14 жовтня 2010 року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель / Кілійському районі Одеської області ОСОБА_2 було складено протокол серії КІ № 004031 зі ідно якою встановлено, що ВАТ «УДП» самовільно зайняв земельну ділянку на території м. Кілія оріснтовною площею 0,8 і а та 19 га. Зазначені ділянки використовуються без рішення Кілійської міськради про надання у власність бо користування та без правовстановлюючих документів на землю. Керівником Кілійського відділення є ОСОБА_1. Відповідальність за скоєне правопорушення передбачена ч. І ст. 53 КУпАП;

- 14 жовтня 2010 року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_2 було винесено постанову серії КІ № 004006 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. І ст. 53 Кодексу України /самовільне зайняття Кілійським відділенням ВАТ «УДП», керівником якого с ОСОБА_1, земельної ділянки, відповідно до описової частини постанови/ про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 425 гривень;

Згідно п. І ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності с правовим актом індивідуальної дії (п.З Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Зазначені протокол та постанова перевірялась судом на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обгрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено, добросовісно, розсудливо.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.88 року з наступними змінами і доповненнями "Про практику розгляду судами скарг на постанови по справах про адміністративні правопорушення" суд, розглядаючи такі справи, повинний перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом: чи є в діях даної особи ознаки провини, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність і його провина в його здійсненні; чи не сплинув строк для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), що виносив постанову про тяжкість скоєного правопорушення і наявність обтяжуючих обставин; чи накладене стягнення з урахуванням пом'якшуючих обставин, майнового положення особи.

Частиною І статі 53 КУпАП встановлено відповідальність за використання земель не за цільовим призначенням, невиконання природоохоронного режиму використання земель, розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об'єктів, які негативно впливають на стан земель, неправильна експлуатація, знищення або пошкодження протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень.

Як вбачається з диспозиції наведеної частини статті КУпАП, дії вчинені ОСОБА_1, зазначені в описовій частин оскаржуваної постанови самовільне зайняття земельної ділянки/ не підпадають під ознаки правопорушення. визначеного в ч. 1 ст. 5 КУпАП.

Відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки встановлено статтею 53-1 КУпАП. Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, що свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу .місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як зазначено в Листі ДЕРЖАВНОГО КОМІТЕТУ УКРАЇНИ ОСОБА_3 РЕСУРСІВ від 11.1 1.2008 р. N 14-17-4/12991 «Щодо застосування терміна "самовільне зайняття земельної ділянки"» - «згідно із зазначеним терміном, пс вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень с вичерпним. У разі використання земельної ділянки за наявності будь-яких інших рішень зазначених органів (наприклад, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, про погодження місця розташування об'єкта тощо), дані дії слід кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Також не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо стосовно неї вчинено відповідний правочин (тобто, укладена відповідно до законодавства цивільно-правова угода шодо земельної ділянки).

Так, у статті 93 ОСОБА_3 кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситись до статутного фонду власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до статті 127 ОСОБА_3 кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених ОСОБА_3 кодексом України. За наявності відповідного правочину з даних питань, використання земельної ділянки не вважатиметься самовільним її зайняттям.

У статті 131 ОСОБА_3 кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. До інших цивільно-правових угод, за якими найчастіше набувається право власності на земельні ділянки, відносяться угоди про їх купівлю-продаж. заставу.

Вимоги щодо змісту угод про перехід права власності на земельні ділянки визначено у статті 132 ОСОБА_3 кодексу України. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються у письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Правочином, за яким може насуватися право користування земельною ділянкою, слід також вважати: укладення договору оренди (суборенди) земельної ділянки, про встановлення земельного сервітуту, договору на право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи договору на право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій). Відповідно до частини першої статті 413 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Слід також враховувати, що згідно з частиною першою статті 133 ОСОБА_3 кодексу України право користування земельною ділянкою може передаватися в заставу. Зазначені правочини укладаються у письмовій формі та набувають чинності після їх державної реєстрації.

Також не є самовільним зайняттям земельної ділянки вчинення дій. які відповідно до закону є правомірними. Під такими діями слід розуміти укладання цивільно-правових угод, які передбачені чинним законодавством. Так, наприклад, не є самовільним зайнягтям земельної ділянки, якщо вона використовується на підставі договору про спільну часткову власність, укладеного в письмовій формі та посвідченого нотаріально (стаття 88 ОСОБА_3 кодексу України), або використовується для проведення геологознімальних, пошукових, геодезичних чи інших розвідувальних робіт на підставі угоди з власником землі або за погодженням із землекористувачем (стаття 97 ОСОБА_3 кодексу України). Право власності на земельну ділянку може також набуватися на підставі цивільно-правової угоди при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду (ст. 120 ОСОБА_3 кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України).

Наявність рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи набуття права на земельну ділянку, житловий будинок, будівлю або споруду на підставі укладення цивільно-правової угоди не надають права на використання земельної ділянки, оскільки у частині третій статті 125 ОСОБА_3 кодексу України визначено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї. та його державної реєстрації забороняється.

Дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу / власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи наявність цивільно-правової угоди про набуття права на земельну ділянку, житловий будинок, будівлю або споруду, які на ній розміщені, не можуть б/ти кваліфіковані як "самовільне зайняття земельної ділянки". Вчинення таких дій є "використанням земельної ділянки без правовстановлюючого документа", відповідальність за що не передбачена.

Крім того, як зазначено в акті перевірки та протокол про адміністративне правопорушення, самовільне зайняття земельних ділянок інкримінується саме ВАТ «УДП», тоді як в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 є керівником Палійського відділення ВАТ «УДП», а не самого акціонерного товариства.

вважаючи на вищезазначене, у відповідача не було підстав для притягнення позивача за ч. І ст. 53 КУпАП.

Стаття 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Підтвердженням вчинення адміністративного Проступку є докази.

Згідно зі ст. 251 Кодекс) України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Докази у підтвердження зазначеного у постанові від 14.10.2010 року правопорушення, передбаченого ч. І ст. 53 КУпАП та вчиненого позивачем - ОСОБА_1 - відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суду не надано, а сама постанова є такою, що суперечить чинному земельному законодавству.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення < своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого. їх законних представників і адвоката.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як встановлено в судовому засіданні, для винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у відповідача не дуло підстав.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 53 КУпАП, з огляду на встановлені обставини та відповідні положення законодавства є недоведеним в зв'язку з чим вимоги позивача підлягають до задоволення.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події чи складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що оскаржувана позивачем постанова прийнята з порушенням діючого законодавства.

Згідно зі ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідно до ст. 288 КУпАП, оскарження постанов у справах про притягнення до адміністративної відповідальності здійснюються в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, але І рахуванням особливостей, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає, що резолютивна частина постанови про справі повинна бути викладена в редакції, яка узгоджується і положеннями ст. 293 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 53. 53-1, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 11. 70. 71, 159 - 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Постанову серії КІ № 004006. винесену 14 жовтня 2010 року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 53 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 53 ч. І Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, в зв'язку з відсутністю в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, склад) адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 171-2 КАС Укрили рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльнос^суб^жтів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскагоШвг?и«гне підлягає.

СУЛІЯ / і-* *") А /Лагп<*шліґґ/ю

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4