Справа № 561/812/16-а
Суддя: Дідик А. В.
Дата ухвалення: 2017-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 561/812/16-а

04 січня 2017 року смт. Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі судді Дідика А. В. розглянув у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області та просить визнати дії відповідача з приводу відмови їй у проведенні перерахунку та виплати пенсії протиправними.

Також просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року N 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", виходячи із 90 % заробітної плати починаючи з 01 травня 2016 року.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що перебуває на обліку в Зарічненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області, де їй призначена пенсія, яку вона отримує відповідно до Закону України "Про державну службу" у редакції від 16 грудня 1993р. № 3723-ХІІ. Згідно письмової відповіді відповідача № 2127/05 від 14 листопада 2016 р. (надалі - відповідь) позивачеві відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015р. № 213, яким з 01 червня 2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу" і з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, а раніше призначені не перераховуються.

Позивач вважає такі дії відповідача та нормативно-правові акти на які він посилається у обгрунтування своєї позиції такими, що врегульовують правовідносини з приводу виплати пенсії державним службовцям, яким пенсія призначена після 01 червня 2015р. Вважає, що відмова відповідача від перерахунку пенсії не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, дії його в часі та обставинах справи, а тому є неправомірною у зв'язку з чим, відповідач зобов'язаний здійснити такий перерахунок призначеної пенсії державного службовця з 01 травня 2016 року.

Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2016р. відкрито скорочене провадження у справі. Відтак, згідно п. 2 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, застосовується скорочене провадження в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Крім того у позовній заяві міститься клопотання позивача про розгляд справи у скороченому провадженні. У матеріалах справи містяться усі необхідні документи для розгляду справи у скороченому провадженні, що не буде порушенням зважаючи на передбачену Кодексом адміністративного судочинства процедуру розгляду зазначених спорів у скороченому провадженні, тобто без виклику сторін і без проведення судового засідання.

Представник відповідача надав суду заперечення на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі за їх безпідставністю та недоведеністю, так як згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213 від 02.03.2015 року, скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу". Тобто, з 01 червня 2015 року пенсії визначені в порядку та на умовах даного Закону не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Також, постановою Кабінету Міністрів України N 1013 від 09 грудня 2015 року було виключено положення із постанови Кабінету Міністрів України N 865 від 31 травня 2000 року щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про державну службу".

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Зарічненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області. Згідно відповіді на яку посилається позивач, обгрунтовуючи свою позицію та на підставі заяви № 1/579 від 15 грудня 2006р. їй було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", як працюючому пенсіонеру, враховуючи стаж державної служби 13 років 5 місяців (зараховано по 30 листопада 2006р.) та заробітну плату (оклад) 2 002,37 грн. станом на 15 грудня 2006р. Станом на 14 листопада 2016р. позивачеві виплачується пенсія за віком, враховуючи стаж державної служби 20 років 3 місяці та з урахуванням заробітної плати 2795,00 грн. станом на 01 червня 2009р.

Відповідно до Закону України "Про державну службу" N 3723-XII від 16.12.93 р. позивачеві було призначено пенсію, виходячи з 90 % заробітної плати за останнім місцем роботи. Постановою Кабінету Міністрів України N 292 від 06 квітня 2016 року "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 р.", яка діє з 01 травня 2016 року, підвищено заробітну плату відповідним категоріям державних службовців, у зв'язку з чим, відповідно до положень статті 37-1 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час призначення пенсії), з 01 травня 2016 року у позивача виникло право на перерахунок призначеної йому пенсії.

Згідно Довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті з яких їм призначено (перераховано) пенсію № 6770 від 04 листопада 2016 р., виданої Зарічненською селищною радою, заробітна плата секретаря виконавчого комітету, для обчислення пенсії становить 5 196,75 грн. Отримавши цю довідку, 04 листопада 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку їй пенсії, однак листом N 2127/05 від 14 листопада 2016 року відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку з посиланням на те, що оскільки відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року N 213-VIII з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу" і з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, а раніше призначені не перераховуються.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, рахує, що така відмова відповідача не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, дії його в часі та обставинах справи, а тому є неправомірною у зв'язку з чим, відповідач зобов'язаний здійснити такий перерахунок призначеної пенсії державного службовця з 01 травня 2016 року.

Постановою Кабінету Міністрів України N 292 від 06 квітня 2016 року, яка діє з 01 травня 2016 року, підвищено заробітну плату відповідним категоріям державних службовців, до переліку яких входить і посада, на якій працював позивач.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Згідно частини другої статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Положення Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У статті 22 Конституції України зазначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пленум Верховного Суду України у п. 19 Постанови від 13 червня 2007 року N 8 "Про незалежність судової влади" роз'яснив, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституції України і чинними законами прав і свобод.

Пенсійне забезпечення державних службовців визначено статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-XII. Редакція зазначеної статті змінювалась.

Так, відповідно до статті 37 Закону України N 3723-XII у редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

Разом з тим порядок та умови перерахунку пенсій державним службовцям регулює стаття 37-1 Закону України N 3723-XII.

Так, відповідно до статті 37-1 Закону України N 3723-XII, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що при перерахунку пенсії державним службовцям має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії, яка діяла на момент призначення пенсії, оскільки внесені зміни до статті 37-1 Закону України N 3723-XII щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії державним службовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років державним службовцям є стаття 37-1 Закону України N 3723-XII та постанова КМУ від 31 травня 2000 року N 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії".

На виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 N 213-VIII та інших положень законів, якими фактично скасовується призначення спеціальних пенсій державним службовцям, Постановою Кабінету Міністрів України N 1013 від 09.12.2015 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України N 865 від 31.05.2000 "Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії" й виключено п. 4, яким було установлено порядок визначення заробітної плати для перерахунку пенсії.

Вказане свідчить про неврегульованість порядку перерахунку пенсій державних службовців, що було передбачено ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" N 3723-XII для тих осіб, які вийшли на пенсію за цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну службу", державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до частини другої статті 9 зазначеного Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів державної влади, прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до розділу 11 Конституції України, право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується частиною 2 статті 22 Конституції України, а саме - конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Аналізуючи категорію "звуження змісту прав і свобод" Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого рішення від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) констатував: "Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики" (абзаци п'ятий, шостий пункту 4).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) роз'яснив своє розуміння словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України зазначив, що "загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного прав в жодному разі не може бути порушена".

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дій, внесення до них змін і доповнень стосовно закінчених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасування або обмеженням цих прав і свобод.

Відповідач, застосовуючи до спірних правовідносин Закон України N 213-VIII від 02 березня 2015 року фактично допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод шляхом скасування або обмеження наданих державою соціальних прав, гарантій, пільг, компенсацій, які були встановлені Законами України. Зазначене дає підстави вважати, що цим порушено приписи частин другої та третьої статті 22 Конституції України та частини 1 статті 58 статті 21 та 24 Конституції України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду (п. 8 ст. 3 КАС України).

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Також, згідно зі ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

З аналізу приписів ст. ст. 2, 6, 11 КАС України слід дійти висновку, що позивач має право звернутися до адміністративного суду з позовом, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Частиною 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (пункт 1), Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання, вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини ще в 1974 році у справі "Міллер проти Австрії" (ухвала щодо прийняття заяви N 6849/72 від 16 грудня 1974 року) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду.

Згідно зі змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах "Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України").

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення від 02 березня 2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany). Європейський суд з прав людини робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Враховуючи вищевикладений аналіз висновків Європейського суду з прав людини, сплата внесків із заробітної плати державного службовця надає право в майбутньому на використання позитивного права щодо призначення та перерахунку спеціального виду пенсії згідно Закону України "Про державну службу".

Окрім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Будченко проти України" (заява N 38677/06) зазначив (п. п. 38-40) про те, що відсутність механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання у право особи за статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відсутність механізму реалізації права на перерахунок пенсії є втручанням у визначений майновий інтерес цього державного службовця за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Таким чином, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини установив, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Оскільки з заробітної плати позивачки роботодавцями постійно утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тому, дії відповідача (відмова провести перерахунок пенсії) є прямим втручанням у її право на мирне володіння особистим майном (пенсією, у обґрунтованому розмірі).

Із системного аналізу частини 1 статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року N 1058-IV вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09 липня 2007 року N 6-рп/2007 зазначив, що "невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави". А встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є "складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права".

Також Конституційний суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: "звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики".

Пункт 5 постанови КМУ від 31 травня 2000 року "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" (в редакції до 09 грудня 2015 року) передбачав, що перерахунок пенсій проводиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця.

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень, які полягають у відмові проведення перерахунку її пенсії з одночасним відновленням права, шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату її пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року N 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", виходячи із 90 % заробітної плати у сумі 5196,75 грн., що значиться у довідці N 6770 від 04 листопада 2016 року, виданої Зарічненською селищною радою Зарічненського району Рівненської області починаючи з 01 листопада 2016р.

Згідно ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Оскільки позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 04 листопада 2016 року, позовні вимоги необхідно задовольнити частково, а саме: визнати протиправною відмову відповідача у перерахунку з 01 листопада 2016 року позивачу призначеної пенсії державного службовця, та зобов'язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 листопада 2016 року. В задоволенні позовних вимог за період з 01 травня 2016 року по 31 жовтня 2016 року слід відмовити, за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 158-163, 183-2, 254, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії згідно із Законом України "Про державну службу" від 16.12.93 р. N 3723-XII починаючи із 01 листопада 2016 року, виходячи із 90 % від заробітної плати у сумі 5196,75 грн., що значиться в довідці N 6770 від 04 листопада 2016 року, виданої Зарічненською селищною радою Зарічненського району Рівненської області.

Зобов'язати Зарічненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про державну службу" від 16.12.93 р. N 3723-XII починаючи із 01 листопада 2016 року, виходячи із 90 % від заробітної плати у сумі 5196,75 грн., що значиться в довідці N 6770 від 04 листопада 2016 року, виданої Зарічненською селищною радою Зарічненського району Рівненської області. .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 1 102,40 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя: А. В. Дідик