Справа № 826/3767/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 грудня 2016 року 09:20 справа №826/3767/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Управління Державної міграційної служби України в Київській області 2. Головного управління Національної поліції в Київській області
прозобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області (далі по тексту - відповідач 1, Управління ДМС України в Київській області) та Головного управління Національної поліції в Київській області (далі по тексту - відповідач 2, ГУ НП в Київській області), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області про заборону в'їзду в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 вересня 2015 року №141; 2) визнати протиправними дії службових осіб Управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління МВС України в Київській області (Головне управління Національної поліції в Київській області) щодо ініціювання прийняття Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області рішення про заборону в'їзду в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 03 вересня 2015 року №141; 3) зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Київській області відкликати із Державної прикордонної служби України доручення про заборону в'їзду в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 03 вересня 2015 року №10/1-10102/1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3767/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 08 серпня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача 1 та відповідача 2 проти задоволення позову заперечили; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2015 року рішенням відповідача 1 про заборону в'їзду в Україну №141 вирішено заборонити громадянину Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, стать - чоловіча, що проживає за адресою: Україна, АДРЕСА_1, в'їзд в Україну строком на 3 роки.

03 вересня 2015 року дорученням №10/1-10102/1 відповідач 1 на підставі рішення про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 від 03 вересня 2015 року №141 доручив Державній прикордонній службі України заборонити в'їзд в Україну позивачу строком на три роки.

Позивач вважає, що відповідач 1, приймаючи оскаржуване рішення, протиправно посилався на абзац третій частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", як на підставу заборони в'їзду в Україну, оскільки позивач ніколи не подавав завідомо неправдиві відомості про себе або підроблені документи при клопотанні про в'їзд в Україну, крім цього, посилаючись в оскаржуваному рішенні на наявність в якості підстави для заборони в'їзду в Україну - необхідності захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб взагалі не навело відомостей, які б обґрунтували існування загрози порушення позивачем прав та інтересів вказаних осіб, як наслідок, рішення відповідача 1 від 03 вересня 2015 року №141 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню повністю.

Відповідачі надали до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначили, що рішення від 03 вересня 2015 року №141 прийнято відповідачем 1 на підставі абзацу другого, третього частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та відповідає вимогам законодавства та прийняте в мірі повноважень наданих чинним законодавством.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що 30 червня 2015 року Управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління МВС України в Київській області направило начальникові Управління ДМС України в Київській області лист про прийняття рішення щодо заборони в'їзду в Україну №5/598, в якому просило відповідача 1 прийняти рішення про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на три роки.

Лист від 30 червня 2015 року №5/598 мотивовано тим, що під час проходження паспортного контролю в терміналі "Д" ДПМА "Бориспіль" на рейс №711 сполученням "Київ - Санкт-Петербург" у громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 в закордонному паспорті виявлено підроблені відмітки Державної прикордонної служби України пунктів пропуску "Хутір Михайлівський" та "Конотоп", що підпадає під підставу заборони в'їзду в Україну, передбачену абзацом третім частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Запропонована заборона в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_1 три роки (за вироком суду скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України). Суспільна небезпечність злочину визначається тим, що його вчинення не тільки порушило нормальну діяльність органів державної влади, органів самоврядування, підприємств, установ, організацій, але й могло завдати істотної шкоди правам і законним інтересам фізичних і юридичних осіб та посприяти вчиненню більш тяжких злочинів.

Так, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у справі №1-кп/359/633/2014 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_1 16 липня 2014 року о 10 год. 00 хв., з метою перетинання Державного кордону України, перебуваючи в Державному міжнародному аеропорту "Бориспіль", під час оформлення пасажирів, які проходили реєстрацію на рейс №711, сполученням "Київ-Санкт-Петербург", в пункті пропуску ОКПП "Київ" ДМА "Бориспіль", будучи обізнаним про підробку документа, умисно використав завідомо підроблений документ, пред'явивши, на паспортний контроль військовослужбовцям прикордонної служби України паспорт громадянина Росії, №725237744 на ім'я обвинуваченого, як підставу для перетинання кордону, де містились відмітки Державної прикордонної служби України за №014 від 22 травня 2014 року про перетин обвинуваченим державного кордону України в пункті пропуску "Хутір Михайлівський", та за №019 від 25 травня 2014 року про перетин обвинуваченим державного кордону України в пункті пропуску "Конотоп", шляхом виїзду та в'їзду, що є неправдивими відомостями, після чого був затриманий працівниками прикордонної служби України, за що позивача визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України і призначено покарання у виді 850 грн. штрафу в дохід держави.

03 вересня 2015 року рішенням відповідача 1 про заборону в'їзду в Україну №141 встановлено, що в ході проведення оперативно-профілактичних заходів СБЗПТЛ ЛВ в аеропорту "Бориспіль" ГУ МВС України в Київській області встановлено, що 16 липня 2014 року під час проходження паспортного контролю в терміналі "Д" ДПМА "Бориспіль" на рейс №711 сполученням "Київ-Санкт-Петербург" у громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 в паспорті для виїзду за кордон було виявлено підроблені відмітки Державної прикордонної служби України. Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 23 грудня 2014 року винесено вирок, згідно якого ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України.

Ураховуючи, що перебування ОСОБА_1 на території України може суперечити інтересам охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та посприяти вчиненню більш тяжких злочинів, керуючись абзацом другим, третім частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", вирішено заборонити громадянину Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, стать - чоловіча, що проживає за адресою: Україна, АДРЕСА_1, в'їзд в Україну строком на 3 роки.

03 вересня 2015 року дорученням №10/1-10102/1 відповідач 1 на підставі рішення про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 від 03 вересня 2015 року №141 доручив Державній прикордонній службі України заборонити в'їзд в Україну позивачу строком на три роки.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Згідно частини третьої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 (далі по тексту - Положення), встановлено, що Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до пункту 4 Положення ДМС відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого: приймає рішення про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу; здійснює оформлення і видачу запрошень іноземцям та особам без громадянства на отримання візи для в'їзду в Україну, документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в'їзду в Україну в передбачених законодавством випадках; приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов'язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно пункту 8 Положення ДМС під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої Наказом міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року №1235 (далі по тексту - Інструкція), ця Інструкція визначає порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється.

Згідно абзацу першого пункту 3 Інструкції рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Пунктом 4 Інструкції встановлено, що рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної міліції - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) слідчих підрозділів органів внутрішніх справ - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів міліції громадської безпеки - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров'я - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

Згідно пункту 5 Інструкції після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в'їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім'я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в'їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в'їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов'язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Відповідно до пункту 6 Інструкції рішення про заборону в'їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в'їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Пунктом 7 Інструкції визначено, що рішення про заборону в'їзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується: в апараті ДМС - Головою, першим заступником або заступником; у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - начальником відповідного ГУДМС, УДМС, його першим заступником або заступником.

Згідно пункту 8 Інструкції ДМС або її територіальний орган, який готував рішення про заборону в'їзду в Україну особі, у триденний строк надсилає засвідчену копію такого рішення разом з дорученням щодо заборони в'їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, розташованого: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, оформленого відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року №280 "Про затвердження Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України".

Судом встановлено, що оскаржувані рішення від 03 вересня 2015 року №141 та лист від 30 червня 2015 року №5/598 на виконання вимог Інструкції містять усі обов'язкові для таких документів реквізити та підписані уповноваженими на те особами.

Лист від 30 червня 2015 року №5/598 направлено відповідачу 1 за результатами проведення оперативно-профілактичних заходів СБЗПТЛ ЛВ в аеропорту "Бориспіль" ГУМВС України в Київській області, в ході яких встановлено, що 16 липня 2014 року під час проходження паспортного контролю в терміналі "Д" ДПМА "Бориспіль" на рейс №711 сполученням "Київ-Санкт-Петербург" у громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 в закордонному паспорті було виявлено підроблені відмітки Державної прикордонної служби України пунктів пропуску "Хутір Михайлівський" та "Конотоп". Вказане повідомлення 16 липня 2014 року зареєстроване в ЖЄО ЛВ аеропорту "Бориспіль" ГУМВС України в Київській області та слідчим СВ ЛВ в а/п "Бориспіль" відкрито кримінальне провадження від 16 липня 2014 року №0000496 за ознаками злочину, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України, як наслідок, направлення вищезазначеного листа не суперечить нормам пункту 5 Інструкції.

Застосування абзацу другого частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" обґрунтовано тим, що "Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 23 грудня 2014 року винесено вирок, згідно якого ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України. Ураховуючи, що перебування ОСОБА_1 на території України може суперечити інтересам охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та посприяти вчиненню більш тяжких злочинів" , як встановлено вироком від 23 грудня 2014 року злочин вчинено позивачем умисно, отже вчинення позивачем умисного злочину свідчить про необхідність захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають на Україні, оскільки перебування на території України особи, яка засуджена за вчинення умисного злочину, може сприяти вчиненню більш тяжких злочинів, в тому числі із залученням громадян України та інших осіб, які проживають на Україні.

Окрім того, відповідно до статті 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно абзацу першого частини першої статті 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Як уже зазначалося вище, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у справі №1-кп/359/633/2014 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_1, будучи обізнаним про підробку документа, умисно використав завідомо підроблений документ, пред'явивши, на паспортний контроль військовослужбовцям прикордонної служби України паспорт громадянина Росії, №725237744 на ім'я обвинуваченого, як підставу для перетинання кордону, де містились відмітки Державної прикордонної служби України за №014 від 22 травня 2014 року про перетин обвинуваченим державного кордону України в пункті пропуску "Хутір Михайлівський", та за №019 від 25 травня 2014 року про перетин обвинуваченим державного кордону України в пункті пропуску "Конотоп", шляхом виїзду та в'їзду, що є неправдивими відомостями.

Отже, позивач використав підроблений документ під час виїзду-в'їзду на територію України, що свідчить про правомірність застосування відповідачем 1 абзацу третього частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" як підстави для прийняття оскаржуваного рішення від 03 вересня 2015 року №141.

У зв'язку з вищевикладеним, Окружний адміністративний суд України приходить до висновку, що відповідачами приймалися оскаржувані рішення відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих відповідачам чинним законодавством повноважень.

В частині дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як стверджує позивач, про прийняття оскаржуваного рішення від 03 вересня 2015 року він дізнався 28 січня 2016 року з листа Державної міграційної служби України №8-508/1-16.

Матеріали справи підтверджують, що листом від 28 січня 2016 року №8-508/1-16 Державна міграційна служба України повідомила адвоката позивача про прийняття 03 вересня 2015 року рішення №141, додатком до вищезазначеного листа адвокату позивача направлено також копію оскаржуваного рішення.

В матеріалах справи відсутні та до суду не надано докази того, що відповідач 1 направляв позивачеві рішення від 03 вересня 2015 року №141 безпосередньо після його прийняття та/або в будь-який час до направлення листа від 28 січня 2016 року №8-508/1-16.

Таким чином, позивач дізнався про порушення його прав, свобод та інтересів після отримання листа Державної міграційної служби України від 28 січня 2016 року.

Докази, які б спростовували вищезазначене твердження позивача відповідачами не надано та матеріали справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов у межах спірних правовідносин подано з дотриманням строку звернення, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачами доведено правомірність дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко