Справа № 826/13422/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27 грудня 2016 року 12 год. 40 хв. № 826/13422/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України та державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Марченка Володимира Григоровича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач-1, ОСОБА_1) та ОСОБА_2 (далі - позивач-2, ОСОБА_2) до Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1) та державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Марченка Володимира Григоровича (далі - відповідач-2) про:

- визнання протиправним і скасування рішення відповідача-2 від 12 червня 2015 року №22044242 (далі - оскаржуване рішення) про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у державній реєстрації права приватної спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира);

- зобов'язання відповідача-1 вчинити дії щодо реєстрації за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права приватної спільної часткової (в рівних частках) власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру, на підставі свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_1, виданого управлінням комунальної власності 17 вересня 2013 року згідно наказу №97 і записаного у реєстрову книгу за №21423, відповідно до поданої заяви від 09 червня 2015 року та доданого до заяви пакету документів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року постанову суду першої інстанції від 14 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2015 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 26 листопада 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для нового розгляду та вирішення справи визначено суддю Данилишина В.М.

Відповідною ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні колегією суддів. Разом з тим, під час підготовки справи до розгляду, з урахуванням Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, судом визначено, що належним відповідачем-1 є Міністерство юстиції України (далі - відповідач-1).

У ході нового судового розгляду справи представник позивачів 1, 2 підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази, а представники відповідачів 1, 2 не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_1, виданого управлінням комунальної власності Броварської міської ради 17 вересня 2013 року, записаного у реєстрову книгу за №21423, квартира приватизована та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках. Дане свідоцтво видане згідно наказу управління комунальної власності Броварської міської ради від 17 вересня 2013 року №97.

09 червня 2015 року позивачі 1, 2 подали заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області.

12 червня 2015 року відповідачем-2 прийнято оскаржуване рішення, в якому, зокрема, зазначено, що подані позивачами документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме, згідно відомостей за результатами пошуку, вищевказана квартира зареєстрована за іншим власником (форма власності - державна).

Як на підставу для прийняття оскаржуваного рішення, відповідач-2 послався на ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) та на п.п. 20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868).

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон №1952-IV.

Відповідно до ст. 2, 18 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно із ст. 15 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх

обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п.п. 16, 28 Порядку №868, у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про зупинення розгляду заяви видає таке рішення особисто або надсилає поштою заявникові з повідомленням про вручення.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із ч. 2 ст. 9, ч. 3 ст. 10, ст. 24 Закону №1952-IV, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

В ст. 24 Закону №1952-IV закріплено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні реєстрації обтяжень, а саме: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як підставу для відмови позивачу в реєстрації заявлених прав, державний реєстратор зазначив п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV - подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Згідно із абз. 6 п. 37, п. 38 Порядку №868, документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат.

Для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

У разі подання заяви особисто заінтересованою особою, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подається копія реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податку), крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідним органам державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України.

З належним чином завіреної копії реєстраційної справи вбачається, що позивачами до проведення державної реєстрації права власності подано всі необхідні документи, визначені Порядком №868, зокрема:

- документ, що посвідчує особу заявника (заявників): - копію паспорта позивача-1 та копію паспорта позивача-2;

- копію дублікату реєстраційного номера облікової картки фізичної особи - платника податків згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків від 06 червня 2002 року НОМЕР_2 позивача-1 та копію реєстраційного номера облікової картки фізичної особи - платника податків згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків від 02 серпня 2013 року НОМЕР_3 позивача-2;

- документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно: свідоцтво про право власності на житло серії НОМЕР_1, видане управлінням комунальної власності 17 вересня 2013 року згідно наказу №97 і записане у реєстрову книгу за №21423;

- технічний паспорт на квартиру, виданий Броварським бюро технічної інвентаризації 31 жовтня 2013 року;

- оригінал квитанції про сплату за надання витягу з Державного реєстру прав;

- оригінал квитанції про сплату адміністративного збору.

Разом з тим, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав, запис про зареєстроване право Служби безпеки України (форма власності - державна) на квартиру, а тому суд приходить до висновку, що відповідач-2, відмовляючи у реєстрації права, діяв в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Водночас, суду пред'явлено докази щодо невідповідності даних Державного реєстру щодо права власності на об'єкт та правомірність набуття права приватної власності за позивачами 1, 2, а саме: копія наказу управління комунальної власності Броварської міської ради №97 від 17 вересня 2013 року про приватизацію квартири; копія заяви №246 від 13 серпня 2013 року наймача квартири ОСОБА_1 про приватизацію квартири; копія ордеру на жиле приміщення №32 від 24 червня 2010 року; копія листа начальника Департаменту господарського забезпечення СБУ від 13 липня 2010 року №19/10-1148 про передачу квартир до комунальної власності, зокрема, квартири; копія рішення Броварської міської ради Київської області про безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Бровари квартир, що перебувають у державній власності від 14 вересня 2010 року №1633-89-05; копія рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 28 вересня 2010 року №529 по затвердженню складу комісії по прийманню-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Бровари квартир тощо; копія рішення виконкому Броварської міської ради №587 від 26 жовтня 2010 року про затвердження актів приймання-передачі об'єктів у комунальну власність; копія акту приймання-передачі квартири з державної у комунальну власність, затверджений рішенням виконкому Броварської міської ради №587 від 26 жовтня 2010 року.

За таких обставин, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог до відповідача-1 суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки Міністерством юстиції України в особі Департаменту державної реєстрації будь-яких дій, рішень та/або бездіяльності по відношенню до позивачів 1, 2 не вчинялось.

В той же час, оскільки суд встановив відсутність належних підстав для відмови позивачам в державній реєстрації прав та їх обтяжень, з метою повного захисту прав та інтересів позивачів, враховуючи недопустимість втручання суду в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати державного реєстратора повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 09 червня 2015 року №11771859 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з доданими до неї документами з урахуванням фактів, встановлених судом щодо відсутності права державної власності на квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України та державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Марченка Володимира Григоровича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Марченка Володимира Григоровича від 12 червня 2015 року №22044242 про відмову в державній реєстрації права приватної спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

3. Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 09 червня 2015 року №11771859 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з доданими до неї документами.

4. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 частину здійсненого ним судового збору у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області.

6. Присудити на користь ОСОБА_2 частину здійсненого нею судового збору у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда