Справа № 810/2593/16
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 січня 2017 року м. Київ К/800/36954/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Єрьомін А.В., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, третя особа - ОСОБА_3, про скасування реєстрації декларації, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задоволено.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено.

Скасовано реєстрацію Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області декларації №КС52 про готовність об'єкта до експлуатації, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, третя особа звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначені статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) площею до 300 кв. метрів, господарських будівель і споруд, зокрема гаражів, які розташовані на присадибних, дачних і садових земельних ділянках та споруджувались на підставі будівельного паспорта здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Процедура подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації та її форма визначені Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461.

Замовнику (його уповноваженій особі) необхідно заповнити бланк декларації спеціальної форми. Після заповнення два примірники декларації подаються до територіального органу Держархбудінспекції особисто, їх можна надіслати рекомендованим листом з описом вкладення або подати через дозвільний центр за місцезнаходженням об'єкта будівництва. Інспекція протягом десяти робочих днів з дати надходження до неї декларації перевіряє повноту зазначених у ній даних та на безоплатній основі реєструє подану декларацію.

Після проведення реєстрації один примірник залишається в Інспекції, яка її зареєструвала, а другий примірник з відміткою Інспекції повертається замовнику. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Зареєстрована декларація є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів-води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

У разі втрати або пошкодження декларації передбачено можливість отримання дубліката.

Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I-III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

В разі прийняття в експлуатацію об'єктів IV-V категорій складності будівництва органи ДАБК можуть проводити огляд об'єкта, додаткові експертизи тощо. Строк для перевірки та прийняття рішення обмежено статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і становить 10 робочих днів, при цьому не може бути продовжений.

У випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду згідно п. 10 Порядку від 8 вересня 2015 року №750 він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Технічне обстеження проводиться суб'єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат. Технічне обстеження включає такі етапи: попереднє (візуальне) обстеження об'єкта та детальне (інструментальне) обстеження об'єкта. Не дозволяється проведення технічного обстеження виключно за фотографіями, відеозаписами, кресленнями чи іншими документами без візуального огляду об'єкта.

На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об'єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об'єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об'єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку 1 до Порядку.

Пронумерований, прошнурований звіт підписується та скріплюється особистою печаткою виконавця і затверджується суб'єктом господарювання, який проводив технічне обстеження. Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Як встановлено судом апеляційної рішенням Ірпінського суду Київської області від 4 грудня 2014 року, яке на момент розгляду даної справи набуло законної сили, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - виконавчий комітет Ірпінської міської ради, державна інспекція сільського господарства у Київській області, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області, ГУ ДСНС України в Київській області про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди.

Згідно вказаного рішення позивач та третя особа є співвласниками спільного сумісного майна-будинку АДРЕСА_1. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0296 га.

В липні 2009 року, ОСОБА_3, без погодження з нею, та органами архітектури і містобудування розширила та перебудувала належну їй частину будинку. У зв'язку із здійсненням самочинного будівництва інспекція ДАБК притягнула її до відповідальності за ч.3 ст.96 КУпАП та надала припис від 2 грудня 2009 року №92 про припинення будівельних робіт. ОСОБА_5 вважала, що зі здійсненням відповідачем самочинного будівництва її частина будинку втратила свою комерційну привабливість, що свідчить про порушення її прав власниці частини будинку. На підставі наведеного просила суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належним їй майном , а саме 1/4 частиною будинку АДРЕСА_1, шляхом знесення за рахунок відповідача самочинного будівництва квартири АДРЕСА_1.

При розгляді справи суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_3 дійсно допустила самочинне будівництво-добудову і надбудову до своєї частини будинку АДРЕСА_1, яка не відповідає будівельним і технічним нормам. Проте, у задоволенні заявлених вимог суд відмовив, із цим погодилась колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області, з огляду на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови неможливості перебудови нерухомості відповідно до норм і правил, чи відмови від такої перебудови. При цьому, суд послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 9 вересня 2014 року №СЕ01/1405-51, проведеної ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа», згідно якого можливе проведення 1/4 частини будинку по АДРЕСА_1, належних ОСОБА_1 до технічного стану у відповідності із будівельними нормами та правилами та згодою ОСОБА_1 на перебудову .

Рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_3 проводила реконструкцію спірного будинку без експертизи проектно-кошторисної документації та, в порушення вимог п. 1.1 ДБН В. 1.1-7-2002, п.2.7, 4.2.2, 8.4.4 ДБН 360-92, СниП 11-89, ДБН Б.2.4-1, ДБН Б.24-3, СНип 2.11.06.

В подальшому ОСОБА_1 було виготовлено проект добудови з надбудовою існуючого житлового будинку по АДРЕСА_1 який 12.05.2010 року погоджено заступником головного архітектора м. Ірпеня, а відділом державного пожежного нагляду та державним закладом «Ірпінська міська СЕС» надано висновки експертиз від 20 липня 2010 року №648 та від 1 вересня 2010 року №05.03.02-07/61484 про відповідність проекту вимогам законодавства.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 березня 2015 року у справі №367/444/14-ц також було встановлено безпідставність вимог ОСОБА_2 стосовно того, що здійснена ОСОБА_1 прибудова порушує її право користування земельною ділянкою та зазначено, що на підтвердження цього факту не було надано доказів.

Апеляційним судом встановлено, що згідно зведеного плану земельних ділянок сторін не вбачається, що самовільним будівництвом відповідач третя особа захопила частину земельної ділянки позивача. Інші докази на підтвердження цієї обставини відсутні.

Так, частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, ухвалою Апеляційного суду Київської області встановлено безпідставність вимог ОСОБА_2 про порушення її прав землевласника за відсутності належних та допустимих доказів.

В матеріалах справи міститься звіт ТОВ «Столичне бюро незалежних будівельних експертиз та технічного нагляду» про проведення технічного обстеження на відповідність будівельних конструкцій та інженерних мереж добудови з надбудовою до існуючого житлового будинку АДРЕСА_1. Висновок звіту свідчить, що добудова з надбудовою до існуючого житлового будинку АДРЕСА_1 відповідають державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству, що діяли на момент закінчення будівництва, згідно ДБН 360-92 «Планування та забудова міських та селищних поселень». Загальний технічний стан добудови та надбудови оцінюється, як добрий. Будівельні, технічні, санітарні та протипожежні норми не порушені.

Суд першої інстанції вказав на те, що перевірив дії відповідача на предмет їх відповідності нормам чинного законодавства, за наслідком чого дійшов висновку про те, що здійснення відповідачем реєстрації декларації №КС 52 було проведено у відповідності з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів від 13 квітня 2011 року №461, і порушень при проведенні реєстрації не виявлено.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції обґрунтовано не погодилася з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 4 грудня 2014 року у справі № 367/444/14-ц встановлено факт порушення прав позивача, яка є власницею 1/4 частини будинку по АДРЕСА_1.

Для Ірпінського міського суду Київської області підставою для відмови у задоволенні позову стала та обставина, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва).

В позовній заяві у справі № 810/2593/16 ОСОБА_5 як на підставу порушення своїх прав, серед іншого, зазначала, що землі (земельній ділянці) як об'єкту права власності присвячені положення статті 373 Цивільного кодексу України. Частиною 3 цієї статті унормовано, що право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Так, в порушення вищевикладених конституційних норм та норм галузевого законодавства, здійснені третьою особою будівельні роботи з добудови частково розташовані на земельній ділянці позивача, а будівельні роботи з надбудови суттєво заходять на простір, що є над поверхнею ділянки останньої, що встановлено висновками судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 9 червня 2011 року № 11257/10-15 та рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 4 грудня 2014 року у справі № 367/444/14-ц.

Проте, суд першої інстанції, на зазначене уваги не звернув.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області повідомлено суд про те, що згідно наказу Інспекції №55 від 17 листопада 2016 року скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, будівництво якого було здійснено на підставі будівельного паспорта на об'єкт «Реконструкція частини житлового будинку» АДРЕСА_1 КС52 від 22 квітня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI та частини третьої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) від 6 липня 2005 року №2747-IV Вищий адміністративний суд України переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 211 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

За змістом пункту 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга повинна бути обґрунтованою, тобто містити посилання на помилкове застосування судами норм матеріального права, які не підлягають застосуванню до спірних відносин; та/або неправильне застосування норм матеріального права, які хоч і підлягають застосуванню, проте неправильно витлумачені судами; та/або порушення судами норм процесуального права (та пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи, у випадку, якщо оскаржується судове рішення по суті).

Виходячи з викладеного, зазначена касаційна скарга не є обґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки були належним чином досліджені й оцінені судами, а заявник не наводить підстав вважати, що суди при цьому неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи з викладеного, та керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, третя особа - ОСОБА_3, про скасування реєстрації декларації.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянути Верховним Судом України у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Єрьомін