Справа № 320/7705/16-а
Суддя: Сметаніна А. В.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 10.01.2017
Справа № 320/7705/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10» січня 2017 року суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Сметаніна А.В., розглянувши в скороченому провадженні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник за договором - адвокат Клопков Сергій Миколайович, до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2016 року ОСОБА_1, через свого представника, звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративними позовом до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить визнати протиправними дії Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні йому пенсії по інвалідності, з урахуванням вимог ч.4 ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов'язати відповідача призначити йому пенсію, з урахуванням вимог ч.4 ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, визначених відповідно до абзацу 1 частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та врахувати всі відповідні надбавки, підвищення, збільшення, як інваліду війни ІІ групи з 28.10.2016 р., стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 1 200 грн.

Позов обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку в Мелітопольському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Також, зазначає, що він має право на пенсію у відповідності до ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, визначених відповідно до абзацу 1 частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням всіх надбавок, підвищень чи збільшень, які передбачені інваліду війни ІІ групи, проте йому було відмовлено в призначені такої пенсії. Вказані дії відповідача він вважає протиправними, оскільки вони суперечать чинному законодавству, ґрунтуються на мотивах особистого тлумачення окремих норм права і не відповідають критеріям правомірності рішення та дій суб'єкта владних повноважень, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду.

Представник відповідача у встановлений строк надав письмові заперечення, в яких зазначив, що пенсія ОСОБА_1 розрахована та призначена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Також, просить відмовити і в стягнення витрат на правову допомогу.

Суддя розглядає даний адміністративний позов в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши доводи адміністративного позову, письмові заперечення проти позову, оцінивши докази, які надано до позовної заяви, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з наступних підстав:

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ч.1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних повноважень управлінської функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно заяви ОСОБА_1 28.10.2016 року він звернувся до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про призначення йому пенсії в розмірі 4739,50 гривень, яка складається з:

-основної пенсії, яку просить разразхувати відповідно до ч.4 ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в сумі 3 390,00 гривень,

-підвищення, як інваліду ІІ групи, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в сумі 452,00 гривень;

-підвищення, які інвалдіу ІІ групи, відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1381 в сумі 847,5 гривень,

-цільової грошової допомоги на прожиття, як інваліду війни ІІ групи, відповідно до ст. 1 Закону України «Про підвищення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни» в сумі 50 гривень (а.с.4).

Відповідно до копії листа від 04.11.2016 року Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовило позивачу в перерахунку пенсії, у зв'язку з тим, що його пенсія розрахована та призначена згідно вимог законодавства України (а.с.5-7).

Вирішуючи питання про правомірність чи протиправність дій відповідача при ухваленні рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1, на підставі заяви від 28.10.2016 року, судом було встановлено наступне:

З 01.01.1992 року по 31.12.2003 року пенсії за віком, по інвалідності, на випадок втрати годувальника призначалися відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV визначено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Тобто, перерахунок пенсій, призначених до набрання чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, тобто призначених до 01.01.2004 року перераховуються на умовах, передбачених Законом №1058.

Крім цього, п. 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV визначено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 скористався правом дострокового переведення на пенсію за віком (не в 60 років, а в 55 років), оскільки це право (визначення права на пенсію) було передбачено в абзаці 5 пункту 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна пільга була визначена і в статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, оскільки ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, який йому встановлено, згідно із пунктом 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII, йому відповідно до статті 12 цього Закону до пенсії по інвалідності призначено підвищення в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З письмових заперечень відповідача вбачається, що 21.06.2016 року медико-соціальною експертною комісією було переглянуто причину інвалідності ОСОБА_1, а саме з «загальної» на «поранення (контузія) і захворювання пов'язано з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії».

Таким чином, згідно із статтею 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII, вказана обставина дає ОСОБА_1 право на отримання статусу «особи, яка належить до інваліда війни».

Таким чином, вказана обставина дала право ОСОБА_1 на отримання пенсії або по Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV або по Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262- XII, оскільки відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно із заявою ОСОБА_1 з 02.07.2016 року йому виплачується пенсія на умовах, передбачених Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262- XII.

Крім того, ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII, встановлює, що пенсії по інвалідності призначаються інвалідам війни II групи в розмірі 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Статтею 22 вказаного Закону визначено мінімальний розмір пенсій по інвалідності та передбачено мінімальні пенсії для інвалідів війни з числа солдатів і матросів строкової служби II групи - 110 відсотків, прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 25 вказаного Закону передбачено підвищення пенсії по інвалідності, зокрема для інвалідів війни II групи, яке зазначено в статті 13 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», розміри пенсій інвалідам війни, обчислені відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262- XII збільшуються на 25 відсотків.

При чому, збільшення розмірів пенсій здійснюється без урахування передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають заслуги перед Батьківщиною, сум індексації та інших доплат до пенсії.

Також, Законом України «Про поліпшення матеріального становища інвалідів війни» від 16.03.2004 №1603-IV ОСОБА_1 виплачується 50 грн.

Таким чином, судом встановлено, що пенсія позивачу ОСОБА_1 розрахована відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262- XII наступним чином:

Пенсія позивачу станом на 01.11.2016 р. розрахована відповідно Закону №2262 наступним чином:

-страховий стаж - 39 років 9 місяців 1 день (з урахуванням всіх періодів роботи по 30.11.2015 року відповідно до наданих документів);

- заробітна плата - 3 171,15 грн. (середня заробітна плата за 2015 рік - 3263,44 грн. x 0,97172 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати), визначеної за весь період роботи після 01.07.2000 року по 30.11.2015 року.

На підставі вищевикладеного, загальний розмір пенсії ОСОБА_1 станом на 01.11.2016 року складає - 3673,15 грн., де:

-2536,92 грн. - основний розмір пенсії по інвалідності (3171,15 грн. x 80%), де 3171,15 - сума відповідного грошового забезпечення заробітку x 80%;

-634,23 грн. - підвищення, як інваліду війни II групи, 25% від основного розміру пенсії, згідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №1381 (2536,92 x 25%);

-452,00 грн. - підвищення, як інваліду війни II групи, 40% від 1130,00 грн., де 1130 грн. - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність станом на 01.11.2016 р., згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII;

-50,00 грн. - цільова грошова допомога на прожиття, як інваліду війни II групи, відповідно до ст. 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни» від 16.03.2004 року №1603 - IV.

Крім того, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року № 656 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії інвалідам війни та учасникам бойових дій», з 01.01.2012 року інвалідам війни та учасникам бойових дій, у яких щомісячний розмір пенсійних виплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною, не досягає, зокрема, в інвалідів війни II групи - 255 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсій у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII встановлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі: з 01.05.2016 року - 1130 грн., з 01.12.2016 року - 1247 грн.

Оскільки, загальний розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 перебільшує 225 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (225 % х 1247 грн. = 2805,75 грн.), то доплата до пенсії по Постанові Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року № 656 позивачу не здійснюється.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, законних підстав для призначення пенсії ОСОБА_1, з урахуванням ч.4 ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підстав немає, оскільки після набрання чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, тобто призначених до 01.01.2004 року, здійснюється за нормами саме цього Закону.

Крім того, п. 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV передбачає, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Тобто, після набрання чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються не в частині нарахування розміру пенсії, а лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (п. 16 розділу XV Прикінцевих положень).

Правом дострокового переведення на пенсію за віком (не в 60 років, а в 55 років) ОСОБА_1 і скористався.

Отже, судом встановлено, що відповідач діяв у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а тому рішення Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням всіх підвищень, як інваліду війни ІІ групи, слід визнати законним, оскільки пенсія ОСОБА_1 розрахована та призначена відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Таким чином, законних підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 суд не знаходить, а тому у задоволенні його позовної заяви слід відмовити.

Крім того, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. ст. 87, 90, 94 КАС України йому слід відмовити і в стягненні витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7-12, 14-15, 17-19, 49, 70, 86,87, 90, 94, 99, 159, 160-163, 167, 183-2, 185, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник за договором - адвокат Клопков Сергій Миколайович, до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення постанови.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми під час її розгляду, мають право звернутися з апеляційною скаргою протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду

Запорізької області А.В.Сметаніна