Справа № 750/10444/16-а
Суддя: Логвіна Т. В.
Дата ухвалення: 2017-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/16/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2017 року м.Чернігова

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Примак Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати неправомірними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» та зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити виплату ОСОБА_1, починаючи з 01.04.2015 року по 31.05.2015 року в розмірі 3587,54 грн. та з 01.06.2015 року по 26.09.2016 року в розмірі 10 962 грн. призначеної пенсії.

В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, позивач позов підтримує, представник відповідача позов не визнає, посилаючись на його безпідставність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з грудня 1994 року по вересень 2016 року позивач працював на посаді судді Новозаводського районного суду м. Чернігова, з жовтня 2007 року отримував пенсію в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Чернігові в розмірі 3587,54 грн.

З 01.06.2015 позивачу здійснено перерахунок пенсії відповідно до вимог Закону України „Про державну службу" і призначена пенсія в розмірі 10962,00 грн., але на даний час не виплачується.

У вересні 2016 року позивач звернувся із заявою до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про виплату пенсії, яка не проводилась з квітня 2015 року.

Листом заступника начальника управління Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України №827/02/1-7 від 25.10.2016 заяву позивача задоволено не було.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.04.2015 пенсія позивачу не виплачується на підставі постанови Кабінету Міністрів України.

01 січня 2016 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Цим законом внесено зміни до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Зокрема, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується.

У зв'язку із зазначеними змінами відповідач не здійснював виплату призначеної та перерахованої пенсії починаючи з 01.04.2015.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз'яснив, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав, та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні № 10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Згідно рішення Конституційного Суду України 4-рп/201б від 29.06.2016 визнано, що обмеження щодо отримання призначених пенсій та довічного грошового утримання суддями України суперечать частині першій статті 8, статті 21, частинам першій, п'ятій статті 126, статтям 150, 152 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, в частині стверджувального порушення статті 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу зазначив, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 41 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Таким чином, запроваджені Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України „Про судоустрій та статус суддів" суперечать: статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат; статтям 22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат; основоположним принципам, закріпленим у Законі України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»" щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Оскільки позивачем набуто право на пенсію з жовтня 2007 року, призначену за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згодом здійснено перерахунок пенсії на підставі Закону України „Про державну службу", відтак позивача не може бути позбавлено цього права, а положення Законів України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" та „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII в силу статей 22 та 58 Конституції України не можуть бути застосовані до нього.

керуючись ст. ст. 158-163, 186 КАС України,

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити виплату ОСОБА_1, починаючи з 01.04.2015 року по 31.05.2015 року в розмірі 3587,54 грн. та з 01.06.2015 року по 26.09.2016 року в розмірі 10 962 грн. призначеної пенсії.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку ч. 1 та 2 статті 186 КАС України.

Суддя: