Справа № 264/6955/16-а
Суддя: Кузнецов Д. В.
Дата ухвалення: 2017-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/6955/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2017 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Кузнецова Д. В. , при секретарі судового засідання Мащенко Д.О., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача Самохвалова В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Самохвалова Віталія Геннадійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 01.12.2016 року серії АР № 332928, винесеної інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі рядовим поліції Самохваловим В.Г., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за вчинення порушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КпАП України.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об'єктивного з'ясування інспектором обставин справи, при відсутності достатніх доказів її винуватості в адміністративному правопорушенні, містить у собі посилання на обставини, що в дійсності не мали місце. Зокрема вказала, що її притягнуто до адміністративної відповідальності за проїзд в місті Маріуполі перехрестя пр. Металургів та вул. Успенської на заборонений сигнал світлофору. Після зупинки працівниками поліції позивач заперечувала факт порушення правил дорожнього руху та вимагала надати відповідні докази, яких відповідачем представлено не було. Проте відповідачем з порушенням вимог статті 245, 251, 280 КУпАП та без роз'яснення права на захист та інших прав, які має особа, що притягується до адміністративної відповідальності, стосовно позивача було винесено постанову та накладено адміністративне стягнення.

В судовому засіданні позивач підтримала позов, заперечуючи факт вчинення правопорушення та відсутність будь-яких доказів порушення правил дорожнього руху.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову, вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності законною. Вказував, що під час патрулювання в м.Маріуполя побачили як позивач почала рух на автомобілі через перехрестя на заборонений сигнал світлофору при одночасному жовто-красному світлі. Після зупинки транспортного засобу позивачу було роз'яснено суть правопорушення, її права та відносно неї була складена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Крім того відповідачем був представлений відеозапис з камери, розташованої на форменому одязі, на якій зафіксовано момент зупинки транспортного засобу позивача та складання постанови. Натомість відеозапис із відеореєстратора автомобіля працівників поліції на даний час не зберігся. Просив в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 8.7.3 Є). ПДР визначено, що водієві забороняється рух в момент поєднання червоного і жовтого сигналів і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу.

Судом встановлено, що 01 грудня 2016 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР №332928 від 01.12.2016 року інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядовим поліції Самохваловим В.Г., було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що вона 01 грудня 2016 року о 14.10 год., керуючи автомобілем БМВ, державний номер НОМЕР_1 в місті Маріуполі на перехресті пр. Металургів та вул. Успенської почала рух на заборонений сигнал світлофору, а саме поєднаного червоного і жовтого, чим порушила вимоги п.8.7.3. є ПДР України, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у протиправному посяганні на встановлені правила користування транспортним засобом в сфері дорожнього руху шляхом порушення вимог п.8.7.3 є ПДР України, якими встановлено заборону водієві початок руху транспортного засобу на момент поєднання червоного і жовтого сигналів світлофору.

При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимим доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення у виді порушень п.8.7.3 є Правил Дорожнього Руху України, зокрема, не представлено відеофіксації можливого порушення правил дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

В судовому засіданні судом були витребувані наявні у відповідача відеоматеріали, що підтверджують обставини виявленого правопорушення. Проте відповідачем було надано запис з нагрудної камери спостереження працівника поліції, де зафіксовано лише момент зупинки транспортного засобу позивача так складання постанови, що наразі не є належним та достатнім доказом порушення правил дорожнього руху. Отже до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлені не були.

На переконання суду, факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції без забезпечення належних та допустимих доказів визначених ст.251 КпАП України, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні. А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2,9,94,160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Самохвалова Віталія Геннадійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 01 грудня 2016 року серії АР №332928 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Д. В. Кузнецов