Справа № 826/3512/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 січня 2017 року № 826/3512/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Київпастранс» до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центральне об'єднання Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування постанови

Обставини справи:

Комунальне підприємство «Київпастранс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центральне об'єднання Управління Пенсійного фонду України в м. Києві та просить суд скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про розшук майна боржника від 25.01.2016 №ВП 47019687.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої і Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, що має свої наслідком блокування господарської діяльності Комунального підприємства «Київпастранс».

Відповідач та третя особа в судове засідання не прибули, явку своїх представниких не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відношення до позову не висловили.

З урахуванням вказаних вище обставин судом на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Разом з цим, в подальшому до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла належним чином засвідчена копію матеріалів виконавчого провадження, в рамках якої прийнято спірну постанову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Полінським Борисом Андрійовичем 25.01.2016 прийнято постанову про розшук майна боржника в рамках виконавчого провадження №47019687 при примусовому виконанні виконавчого листа №2а-10235/12/2670 від 19.09.2012, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що у відповідача перебуває на виконанні зведене виконавче провадження №47136011 до складу якого входить 191 виконавче провадження про стягненню з Комунального підприємства «Київпастранс» боргу на загальну суму 30 253 823, 53 грн.

Позивач категорично не погоджується з вказаною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень сторін суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному дослідженні доказів дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог мотивуючи це наступним.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 11 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, в контексті приписів ч. 2 ст. 11 Закону №606-XIV державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами. (п. 1, 5, 6, 20 ч. 3 ст. 11 Закону №606-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №606-XIV у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що державному виконавцю в силу приписів Закону №606-XIV надано право у разі необхідності виносити постанову про розшук майна боржника.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 №489/20802 затверджено «Інструкцію з організації примусового виконання рішень» (далі - Інструкція №512/5).

Згідно п. 1.1 розділу I Інструкції №512/5 остання розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Позивач на обґрунтування позовних вимог стверджує про порушення відповідачем при прийнятті спірної постанови п. 1.5.1 розділу I Інструкції №512/5.

Так, вказаним пунктом передбачено, що постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова винесена в рамках виконавчого провадження ВП №47019687, яке, в свою чергу приєднано до зведеного виконавчого провадження №47136011 на підставі постанови від 03.04.2015 ВП №47019687.

Тобто, в даному випадку, не зазначення у мотивувальній частині постанови назв виконавчих документів, коли та ким видані, резолютивних частин документів та дат об'єднання виконавчих проваджень у зведене, на думку суду, не свідчить про протиправність спірної постанови.

Більше того, такі вимоги до мотивувальної частини постанови Інструкцією №512/5 не передбачено.

Що ж стосується доводів Комунального підприємства «Київпастранс» про незатвердження постанови начальником відділу суд зазначить наступне.

Так, з долученої позивачем копії оскаржуваної постанови слідує, що остання затверджена начальником Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві В.В. Коваль 25.01.2016.

Поряд з цим, відповідно до п. 3.12 розділу III Інструкції №512/5 організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

З вказаного слідує, що при організації розшуку майна боржника державний виконавець не поставлений в залежність в обов'язковому порядку направляти запити, зокрема, до Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, а може здійснювати перевірку інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, на думку суду, вихід державного виконавця за місцезнаходження боржника є одним із видів організації розшуку боржника.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів Комунального підприємства «Київпастранс» в частині порушення відповідачем п. 3.12 розділу III Інструкції №512/5.

Разом з цим, суд не приймає до уваги доводи позивача, як підставу для задоволення адміністративного позову обставини не перевірки наявності майна боржника за даними балансу, з огляду на наступне.

Так, п. 4.1 розділу IV Інструкції №512/5 передбачено, що виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому главою 4 Закону, з урахуванням таких особливостей, а саме у разі виконання рішень про стягнення коштів з юридичних осіб державний виконавець перевіряє також наявність майна боржника за даними балансу. Копію балансу державний виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органів (п. 4.1.1 розділу IV Інструкції №512/5).

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти висновку, що вказані приписи, зокрема регулюють порядок звернення стягнення на майно боржника, у тому числі грошові кошти, що по своїй сутті є відмінним поняттям від оголошення майна боржника в розшук, а тому, суд вважає, доводи Комунального підприємства «Київпастранс» в цій частині є безпідставними.

Суд зазначає, що інших доводів на обґрунтування позовних вимог позивачем у позовній заяві не наведено.

При цьому, під час розгляду справи судом не встановлено невідповідність оскаржуваної постанови приписам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Позивачем в порядку ч. 1 ст. 71 КАС України не доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати відповідачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда