Справа № 826/3560/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 грудня 2016 року № 826/3560/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 19.10.2015, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.10.2015 №Ф-18У та рішення про застосування штрафних санкцій

Обставини справи:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві та просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 19.10.2015; визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.10.2015 №Ф-18У; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.10.2015 №18/26-55-17-01.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки викладені в акті перевірки №1236/26-55-17-01- від 05.10.2015 не відповідають фактичним обставинам справи, як наслідок спірні рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, які викладені в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

Разом з цим, в судовому засіданні судом на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, за наслідком якої складено акт №1236/26-55-17-01- від 05.10.2015 «Про результати документальної планової виїзної перевірки платника податків, який проводить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014» (далі - акт перевірки).

Зі змісту акту перевірки слідує, що відповідачем встановлено наступні порушення:

1. порушення п. 178.3 ст. 178 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено оподатковуваний (чистий) дохід в розмірі 3 236 829, 12 грн., в тому числі за 2012 в сумі 927 700, 16 грн., за 2013 - 551 561, 96 грн., за 2014 - 1 757 567, 00 грн. Відповідно до п. 167.1 ст. 167, п. 178.2 ст. 178 податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за наслідками проведеної перевірки, визначений у сумі 552 807, 07 грн.. в тому числі за 2012 - 155 248, 15 грн., за 2013 - 96 236, 13 грн., за 2014 - 301 322, 79 грн.;

2. порушення абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальному розмірі 203 732, 68 грн., в тому числі за 2012 - 66 862, 76 грн., за 2013 - 70 049, 54 грн., за 2014 - 66 820, 38 грн.

На підставі вищевикладених висновків, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення № від 19.10.2015, яким самозайнятій особі ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 552 807, 07 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 138 201, 77 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Крім того, відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.10.20154 №Ф-18У (далі - оскаржувана та/спірна податкова вимога) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.10.2015 №18/26-55-17-01 (далі - оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій).

Не погоджуючись із прийнятими Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві рішеннями, позивачем здійснено їх адміністративне оскарження.

Так, рішенням Головного управління ДФС від 14.12.2015 №3951/Б/26-15-10-08-16 залишено без змін вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.10.2015 №Ф-18У та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.10.2015 №18/26-55-17-01, а скаргу в цій частині без задоволення.

Водночас, вказаним рішенням податкове повідомлення - рішення № від 19.10.2015 скасовано в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 3 910,80 грн. (основний платіж 3128,64 грн., 782,16 грн.), а скаргу позивач в цій частині частково задоволено.

Надалі, здійснюючи адміністративне оскарження спірних рішень, останні, з урахуванням рішень Головного управління ДФС у м. Києві залишені без змін, а скарга позивача без задоволення.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 категорично не погоджується з оскаржуваними рішеннями, вважає висновки викладені в акті перевірки необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що звернулася до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень позивача суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному дослідженні доказів дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову мотивуючи це наступним.

Як слідує з акту перевірки, (т. 1, а.с. 33) перевіркою правильності визначення витрат встановлено розбіжність між результатами перевірки та даними податкових декларацій про майновий стан і доходи за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, що призвело до завищення витрат на суму 3 236 829, 12 грн., у тому числі за числі за 2012 в сумі 927 700, 16 грн., за 2013 - 551 561, 96 грн., за 2014 - 1 757 567, 00 грн.

Податковим органом вказано, що самозайнятою особою ОСОБА_2 до складу витрат у 2012 віднесено витрати, на придбання послуг по технічному обслуговуванню, модернізації та ремонту комп'ютерної техніки від контрагента ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2): акт виконаних робіт від 23.12.2012 на суму 142196,00 грн., акт виконаних робіт від 23.12.2012 на суму 507005,16 грн., акт виконаних робіт від 23.12.2012 на суму 52275,00 грн., акт виконаних робіт від 27.12.2012 на суму 22224,00 грн. Документи, які підтверджують розрахунки відсутні (т. 1, ас. 35, аркуш 13 акту перевірки).

Окрім цього, в акту перевірки відповідачем зазначено, що до складу витрат у 2013 позивачем віднесено витрати, на придбання послуг по технічному обслуговуванню, модернізації та ремонту комп'ютерної техніки від контрагента ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2): акт виконаних робіт від 23.12.2013 на суму 186395,00 грн., акт виконаних робіт від 23.12.2013 на суму 190016, 00 грн., акт виконаних робіт від 23.12.2013 на суму 22143, 96 грн., акт виконаних робіт від 23.12.2013 на суму 153007,00 грн. Документи які підтверджують розрахунки відсутні (т. 1, ас. 35, аркуш 13 акту перевірки).

В той же час, до складу витрат у 2014 позивачем віднесено витрати, на придбання послуг по технічному обслуговуванню, модернізації та ремонту комп'ютерної техніки від контрагента ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6

Контролюючий орган, за наслідком оцінки поданих позивачем первинних документів дійшов висновку, що неможливо встановити зміст господарських операцій останньої з її контрагентами, їх кількісні та якісні показники. Документи містять лише загальні назви робіт, послуг та їх вартість, до договорів не надано додатки, класифікації, або специфікації або доповнення, додаткові угоди, які б містили зміст господарських операцій. З наданих платником документів неможливо встановити, які саме критерії бралися для визначення вартості послуг, необхідності та доцільності використання їх у господарській діяльності в значних об'ємах, відповідно актів виконаних робіт

У податкових розрахунках за ф. № 1-ДФ самозайнятою особою ОСОБА_2 не відображено суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь свої контрагентів.

Враховуючи вищевикладене, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві вважає, що зазначені обставини свідчать про нереальність взаєморозрахунків приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з її контрагентами.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи, з урахуванням висновків викладених в акті перевірки суд звертає увагу на наступне.

Так, судом встановлено, що між приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 01.10.2012 укладено договір про надання послуг з розробки програмного забезпечення (далі - договір про надання послуг з розробки програмного забезпечення).

Згідно п. 1.1 зазначеного договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується за плату надати послуги з модернізації комп'ютерної та копіювальної техніки замовника. Під модернізацією сторони розуміють комплекс робіт, який передбачає створення програмного продукту (програмного забезпечення), що дозволить вдосконалити та консолідувати інформацію, що використовується замовником у роботі, з іншими програмними продуктами, зокрема державними реєстрами, що діють в системі нотаріату.

Перелік виконуваних робіт, вимоги до них, а також строки виконання визначаються на основі технічного завдання, що є додатком №1 до даного договору. Умови технічного завдання узгоджуються сторонами до початку виконання робіт за даним договором. Технічне завдання підписується уповноваженими представниками сторін, у тому ж порядку, що й даний договір, і є його невід'ємною частиною (п. 1.3 договору про надання послуг з розробки програмного забезпечення).

Відповідно до п. 5.1 договору про надання послуг з розробки програмного забезпечення оплата замовником робіт здійснюється на підставі акту приймання - здачі виконаних робіт, а оплата здійснюється протягом 5 робочих днів з дати закінчення строку договору на підставі акту приймання - передачі виконаних робіт по розробці програмного забезпечення згідно з технічним завданням, замовник оплачує 100% від суми договору (п. 5.2 договору про надання послуг з розробки програмного забезпечення).

Пунктом 5.4 вказаного вище договору визначено, що розрахунки між сторонами за договором здійснюються у національній валюті України шляхом передачі готівкових коштів чи перерахування коштів на банківський рахунок виконавця.

На підтвердження реальності здійснення вказаного договору позивачем надано до суду наступні документи: акт приймання - здачі виконаних робіт від 23.12.2012 та технічне завдання замовника від 01.10.2012.

Водночас, оцінюючи реальність виконання зазначеного договору суд звертає увагу на наступне.

Так, п. 2.1 договору про надання послуг з розробки програмного забезпечення передбачено, що протягом п'яти робочих днів від дати укладання даного договору замовник надає виконавцю всю необхідну для роботи текстову і графічну інформацію (всі матеріали надаються в електронному вигляді), а саме: вимоги замовника до графічного оформлення (дизайну) програмного продукту; логотипи (у векторному вигляді); корпоративні вимоги (корпоративні штрифи, кольори); а також іншу інформацію, яка може знадобитися при розробці програмного продукту (слогани, фотографії та ін.), а також, при необхідності переклад назв розділів на інші мови; перелік інформаційних блоків, розташовуваних у головному вікні.

Протягом п'яти робочих днів від дати підписання договору, замовник зобов'язаний надати всю наявну в нього інформацію, що потрібна для наповнення програмного продукту (тексти і графіку для наповнення розділів в електронному вигляді, розрахунки, формули, методичні рекомендації та іншу інформацію) (п. 2.3 договору про надання послуг з розробки програмного забезпечення).

При цьому, згідно п. 2.4 протягом 30 робочих днів від дати одержання інформації для наповнення програмного продукту, виконавець зобов'язаний здійсни кампляцію продукту й надати його замовнику.

Суд зазначає, що документів на виконання п. 2.1, 2.3, 2.4 договору про надання послуг з розробки програмного забезпечення позивачем в ході розгляду справи не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 акту приймання - здачі виконаних робіт від 23.12.2012 (додаток №2 до договору про надання послуг з розробки програмного забезпечення) після надання послуг виконавцем відповідно до п. 3 даного акту створений програмний продукт (програмне забезпечення), було передано, а замовником прийнято в експлуатацію.

Натомість в матеріалах справи відсутні будь - які належні та допустимі докази, що підтверджують факт створення програмного продукту (програмного забезпечення), докази його тестування та прийняття останнього в експлуатацію.

Поряд з цим, суд акцентує увагу на тому, що тестування програмного продукту є обов'язковим, оскільки лише за наслідком останнього, може бути встановлено наявність чи відсутність претензій до програмного продукту (програмного забезпечення) і як наслідок до наданих виконавцем послуг.

В той же час, як слідує з матеріалів справи приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 01.10.2012 укладено договір про надання послуг з обслуговування та ремонту копіювальної техніки (далі - договір про надання послуг з обслуговування та ремонту копіювальної техніки).

Згідно п. 1.1 зазначеного договору замовник дає доручення, а виконавець зобов'язується за плату надати послуги з технічного обслуговування та ремонту комп'ютерної техніки замовника.

На підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг відповідно до умов договору складається акт приймання - здачі виконаної роботи в строк 3 (трьох) робочих днів після закінчення строку дії договору (п. 1.3 договору про надання послуг з обслуговування та ремонту копіювальної техніки).

Відповідно до п. 1.4 договору про надання послуг з обслуговування та ремонту копіювальної техніки в акті приймання - здачі виконаної роботи сторони визначають повний перелік виконаної роботи виконавцем за весь період фактичного надання послуг.

Замовник оплачує виконавцю послуги з технічного обслуговування та ремонту техніки шляхом передачі грошових коштів готівкою у день підписання акту приймання - здачі виконаних робіт (п. 3.2 договору приймання - здачі виконаної роботи).

На підтвердження реальності договору про надання послуг з обслуговування та ремонту копіювальної техніки позивачем подано до суду акт приймання - здачі виконаної роботи від 23.12.2012.

Суд оцінюючи реальність виконання вказаного вище договору суд вважає за доцільне вказати наступне.

Пунктом 2.3 договору про надання послуг з обслуговування та ремонту копіювальної техніки передбачено, що замовник зобов'язаний виділити для зв'язку з виконавцем і для оформлення необхідної документації відповідальну особу за місцем знаходження техніки, що обслуговується.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 в ході розгляду справи не надано суду письмових пояснень, хто був відповідальною особою для оформлення необхідної документації.

Крім того слід звернути увагу на те, що актом приймання - здачі роботи (додаток №1 до договору про надання послуг з обслуговування та ремонту копіювальної техніки) визначено надання контрагентом позивача, зокрема, надання консультацій та рекомендацій щодо експлуатації та придбання копіювальної техніки, однак вказаний вид послуг не є предметом договору, який визначений п. 1.1 останнього.

При цьому, на думку суду, технічне обслуговування техніки не включає в себе надання консультацій.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідний акт не містить в собі інформації відносно якої техніки здійснювалося технічне обслуговування, що в свою чергу не дає можливості суду встановити фактичне здійснення (надання) певних послуг. Поряд з цим, відсутня і інформація, яких саме ресурсних деталей та матеріалів здійснювалася заміна, в якій саме техніці.

Окрім вказаних вище договорів, 01.10.2012 між позивачем та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг з модернізації комп'ютерної та копіювальної техніки (далі - договір про надання послуг з модернізації комп'ютерної та копіювальної техніки).

У відповідності до п. 1 Договору «Загальні положення», до складу послуг за плату входить модернізація комп'ютерної та копіювальної техніки, а зокрема, комплекс робіт, який передбачає заміну техніко - експлуатаційних (паспортних) якостей (характеристик, властивостей) комп'ютерної та копіювальної техніки з метою підвищення її техніко - економічного рівня та вдосконалення програмного забезпечення в результаті модернізації техніки у користування державними реєстрами, що діють в системі нотаріату.

Розрахунки за проведені послуги проводяться шляхом передачі грошових коштів готівкою у день підписання сторонами акту приймання - здачі виконаних робіт (п. 3 Договору «Плата за обслуговування та ремонт техніки і порядок розрахунків»).

На виконання умов договору складено акт приймання - здачі виконаної роботи від 23.12.2012.

Пунктом 2.3 договору про надання послуг з обслуговування та ремонту копіювальної техніки передбачено, що замовник зобов'язаний виділити для зв'язку з виконавцем і для оформлення необхідної документації відповідальну особу за місцем знаходження техніки, що обслуговується.

В матеріалах справи відсутня інформація щодо виконання зазначеного вище пункту договору.

Згідно акту приймання - здачі виконаної роботи (додаток №1 до договору про надання послуг з модернізації комп'ютерної та копіювальної техніки) після надання послуг виконавцем з модернізації техніки замовника техніка, що була модернізована, пройшла випробування та прийнята змовником в експлуатацію.

Суд звертає увагу, що акт приймання - здачі виконаної роботи не містить в собі інформації, яка саме техніка була модернізована, які роботи були проведенні.

При цьому, докази випробування модернізованої техніки та прийняття її в експлуатацію позивачем до суду не надано.

Крім того, 01.10.2012 позивачем з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг з обслуговування та ремонту комп'ютерної техніки (далі - договір про надання послуг з обслуговування та ремонту комп'ютерної техніки).

Відповідно до п. 1 Договору «Загальні положення», повний перелік з ремонту та технічного обслуговування комп'ютерної техніки, сторони визначають в Акті приймання - здачі виконаних робіт за весь період.

Розрахунки за проведені послуги проводяться шляхом передачі грошових коштів готівкою у день підписання сторонами акту приймання - здачі виконаних робіт (п. 3 Договору «Плата за обслуговування та ремонт техніки і порядок розрахунків»).

На виконання умов договору складено акт приймання - здачі виконаної роботи від 27.12.2012.

Слід зауважити, що на підтвердження виконання вищевказаного договору позивачем не надано докази виконання п. 2.3 договору.

В той же час, акт приймання - передачі виконаної роботи, як в попередніх договорах, що вказані вище не міститься в собі переліку техніки обслуговування та ремонт якої було здійснено.

При цьому, із згаданого акту судом вбачається, що позивачу було надано, серед іншого наступні види послуг: установка комп'ютерних програм на 2-х портативних комп'ютерах, тестування комп'ютерів, однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження виконання даних робіт, зокрема відсутні відомості які комп'ютерні програми були установлені на які комп'ютери, перевірки (тестування) останніх тощо.

Ідентичні за змістом договори були укладені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 08.01.2013.

Водночас, відсутність описаних вище документів судом встановлено і по укладеним позивачем договорам з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 08.01.2013.

Разом з цим, як вбачається з акту перевірки до складу витрат у 2014 році позивачем віднесено витрати на придбання послуг по технічному обслуговуванню, модернізації та ремонту комп'ютерної техніки від контрагентів ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6

Слід зазначити, що за наслідком дослідження матеріалів справи, судом встановлено відсутність первинних документів по взаємовідносинам з вказаними особами.

З метою повного та всебічного розгляду справи судом скеровано ОСОБА_1 судовий запит з метою отримання первинних документів по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6

Так, 18.11.2016 позивачем надано суду письмові пояснення відповідно до яких останньою зазначено про те, що договори з ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 були надані помилково відповідачу при первинній перевірці та насправді не несли в собі ані фінансового, ані інформативного навантаження (змісту), і в зв'язку з цим наданий час останні не збереглися, що виключає, в свою чергу, їх надання до суду.

При цьому, ОСОБА_1 вказувала, що доказами в адміністративній справі є договори укладені нею з ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, яким при проведенні повторної перевірки, за наслідком оскарження спірних рішень, контролюючим органом оцінки надано не було.

Суд оцінивши вищевказане в сукупності вважає доводи позивача в цій частині не обґрунтованими з огляду на наступне.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.10.2010 №984, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 №34/18772 затверджено «Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства» (далі - Порядок №984, що дія до 17.11.2015).

Цей Порядок розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) та Закону України "Про державну податкову службу в Україні" для застосування посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - юридичними особами (резидентами і нерезидентами) та їх відокремленими підрозділами (далі - платники податків).

Пунктом 2 Порядку №984 визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно п. 3 Порядку №984 акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (п. 5 Порядку №984).

При цьому, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (п. 6 Порядку №984).

В контексті приписів п. 1 розділу IV Порядку №984 до підписання акта (довідки) документальної перевірки враховуються пояснення (у разі їх надання), надані посадовими особами платника податків або його законними представниками під час перевірки.

При виникненні спірних питань та заперечень щодо встановлених порушень під час здійснення перевірки такі питання та заперечення виносяться на розгляд постійних комісій при відповідних органах державної податкової служби.

Разом з цим, п. 6 розділу Порядку №984 встановлено наступне.

Так, у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті (довідці) документальної перевірки, вони мають право подати свої заперечення протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки), які у випадку їх подання, є невід'ємною частиною (додатком) до акта (довідки) перевірки.

Такі заперечення розглядаються органом державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 розділу II Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Заперечення можуть бути винесені на розгляд передбачених пунктом 1 цього розділу постійних комісій при відповідних органах державної податкової служби.

Платник податку (його уповноважена особа та/або законний представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях. У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта (довідки) перевірки, орган державної податкової служби зобов'язаний повідомити такого платника податку про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків у порядку, встановленому статтею 42 розділу II Кодексу, не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Аналогічні правові норми закріплені в Наказі Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745 затверджено «Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» (у редакції чинній з 17.11.2015).

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що акт перевірки є документом, які відображає виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При цьому, платник податків не позбавлений можливості, в розрізі приписів Порядку №984 та Наказу № 727 подати письмові заперечення на акт перевірки, якщо не погоджується з висновками документальної перевірки і даними, викладеними в акті (довідці) документальної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було подано письмові заперечення на акт перевірки (т.1 а. с. 40 - 42), однак останні не містять в собі жодного покликання на дослідження податковим органом при здійсненні перевірки помилкових договорів, які зі слів останньої не впливають на фінансовий результат останньої.

Разом з цим, в скарзі на спірні рішення від 13.11.2015 також не міститься посилання на вказані вище обставини.

Натомість, позивачем вже в доповненнях до скарги від 24.11.2015 зазначено про взаємовідносини з іншими контрагентами, відмінних від тих, що вказані в акті перевірки.

Проте, доповнення до скарги не містить в собі жодних посилань позивача на помилковість дослідження відповідачем договорів, які були укладені ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Слід з акцентувати увагу на тому, що акт перевірки є носієм доказової інформації щодо встановлених порушень платником податків чинного законодавства, а тому, при вирішення питання щодо правомірності рішень податкового органу, прийнятих на підставі останнього, суд перевіряє висновки які викладені в ньому.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження помилковості дослідження контролюючим органом договорів, що були укладені ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6

При цьому, судом не досліджується та не надається оцінка поданим позивачем договорам, що були укладені нею з ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, оскільки перевірки останніх (виконання тощо) згідно акту перевірки контролюючим органом не здійснювалася. Зворотнього ОСОБА_1 в ході розгляду справи не доведено, а судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність первинних документів по взаємовідносинам позивача з ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6

Отже, беручи до уваги наведе вище в сукупності суд погоджується з доводами Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо нереальності взаєморозрахунків між позивачем та ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Пунктом 178.1 ст. 178 ПК України визначено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (п. 178.2 ст. 178 ПК України).

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності (п. 178.3 ст. 178 ПК України).

При цьому, фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб (п. 178.4 ст. 178 ПК України).

Відповідно до п. 178.6 ст. 178 ПК України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Згідно п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не встановлено реальність взаєморозрахунків між позивачем та ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, тобто понесені останньої витрати документально не підтверджені суд погоджується з висновками відповідача про порушення ОСОБА_1 п. 178.3 ст. 178 ПК України, в результаті чого занижено оподатковуваний (чистий) дохід.

В той же час, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

В силу приписів п. 5 ч. 1 ст. 4 вказаного закону платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI).

Згідно п. 11 ст. 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (ч. 3 ст. 7 Закону №2464-VI).

При цьому, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI).

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що для фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є сума доходу, отриманого від діяльності, що підлягає оподаткуванню на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 3.4 розділу II Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року №454 (далі - Порядок № 454) фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи встановлено порушення ОСОБА_1 п. 178.3 ст. 178 ПК України, в результаті чого занижено оподатковуваний (чистий) дохід на який, в свою чергу, нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суд погоджується з доводами контролюючого органу про порушення позивачем абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону №2464-VI.

Таким чином, за підсумком наведеного судом не вбачається наявність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки позивачем висновки викладені в акті перевірки не спростовано.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем в порядку ч. 1 ст. 71 КАС України не доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Вказане, в свою чергу, обумовлює відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда