Справа № 826/4369/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 грудня 2016 року 13:10 справа №826/4369/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГенеральної прокуратури України
провизнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати незаконним і скасувати наказ виконуючого обов'язки Генерального прокурора України Севрука Ю.Г. від 17 лютого 2016 року №180ц, яким старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та посади прокурора у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів Генеральної прокуратури України відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України; 2) зобов'язати поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень Генеральної прокуратури України та на посаді прокурора Генеральної прокуратури України, відповідно до вимог статті 15 Закону України "Про прокуратуру".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4369/16; закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 06 жовтня 2016 року позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; за спільним клопотанням представників сторін на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

Наказом Генеральної прокуратури України від 17 лютого 2016 року №180ц звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень Генеральної прокуратури України та з посади прокурора, у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів Прокуратури Київської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, проведеним у порушення вимог статі 492 та частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, з тих підстав, що відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників та допущено порушення норм трудового законодавства.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши в письмовому запереченні про дотримання при звільненні позивача норм чинного законодавства.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Оскільки Законом України "Про прокуратуру" не передбачений порядок звільнення працівників у випадку ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, в даному випадку застосуванню підлягають загальні норми Кодексу законів про працю України.

Із приписів статті 51 Кодексу законів про працю України вбачається, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та другої статті 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частина третя статті 492 Кодексу законів про працю України встановлює, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених положень Кодексу законів про працю України, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган зобов'язані повідомити працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, а також довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначається, що "Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

…При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи."

Відповідно до попередження про вивільнення від 14 грудня 2015 року позивача повідомлено про звільнення з займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці з 14 лютого 2016 року. З попередженням про вивільнення позивач ознайомлений 14 грудня 2015 року, про що свідчить його власноручний підпис.

Одночасно, вказаним попередженням позивача повідомлено, що інформацію щодо наявності вакантних посад позивач може отримати у Департаменті кадрової роботи та кадрових підрозділах регіональних прокуратур.

Таким чином, позивача повідомлено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та надано можливість обрати вакантну посаду управління Генеральної прокуратури України.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що відповідно до наказів Генеральної прокуратури України від 16 липня 2015 року №55шц та №56шц наказано затвердити структуру Генеральної прокуратури України.

У свою чергу наказом Генеральної прокуратури України від 23 жовтня 2015 року №292 затверджено Положення про управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України.

Так, відповідно до пункту 2 Положення про управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України, до складу управління входять:

- відділ розгляду депутатських звернень і запитів;

- відділ розгляду звернень громадян;

- відділ прийому громадян;

- відділ розгляду запитів на публічну інформацію.

Управління очолює начальник, який має заступника. Заступник начальника управління одночасно є начальником відділу розгляду депутатських звернень і запитів.

Відділи управління очолюють начальники. Начальники відділів розгляду депутатських звернень і запитів та розгляду запитів на публічну інформацію мають заступників.

Судом встановлено, що станом на час перебування позивача на посаді начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень Генеральної прокуратури України, відповідно до Положення про управління організації прийому громадян, розгляду звернень Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 29 січня 2015 року №4, до складу управлінь входили:

- відділ розгляду депутатських звернень і запитів;

- відділ розгляду звернень громадян;

- відділ прийому громадян;

Управління очолював начальник, який мав заступника. Заступник начальника управління одночасно був начальником відділу розгляду депутатських звернень і запитів.

Відділи управління очолювали начальники.

Суд звертає увагу, що у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо.

Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 09 грудня 2010 року №К-20764/08.

Так, виходячи із Положення про управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 23 жовтня 2015 року №292, судом встановлено розширення штату у даному управлінні, а саме фактично відбулося перейменування управління організації прийому громадян, розгляду звернень Генеральної прокуратури України на управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України, із додавання ще одного відділу; при цьому скорочення посади начальника відділу, яку обіймав позивач, не відбулося.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулось за відсутності фактичного скорочення займаної ним посади, тобто, за відсутності законодавчо встановлених підстав, а отже - протиправно.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталась до Генерального прокурора України із рапортом про призначення на посаду начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України, однак Генеральною прокуратурою України відповідного рішення не приймалось.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів скорочення посади, яку обіймав позивач, та доказів неможливості переведення позивача з його згоди на іншу роботу, та/або доказів відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого статтею 492 Кодексу законів про працю України, та приходить до висновку про необхідність скасування наказу Генеральної прокуратури України від 17 лютого 2016 року №180ц та поновлення позивача на раніше займаній посаді.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі незаконного звільнення працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Разом з тим, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на те, що, в разі відсутності посади позивача (з об'ємом повноважень, які існували на дату звільнення) роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації, а в разі незгоди працівника на іншу роботу, роботодавець зобов'язаний виконати судове рішення, здійснивши відповідні зміни в організації праці.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірності звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 17 лютого 2016 року №180ц в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та посади прокурора у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів Генеральної прокуратури України відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

3. Зобов'язати Генеральну прокуратуру України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень Генеральної прокуратури України та на відповідній посаді прокурора.

4. Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень Генеральної прокуратури України та посади прокурора Генеральної прокуратури України.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко