Справа № 320/5699/15-а
Суддя: Редько О. В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 01.06.2016
Справа № 320/5699/14-а
Провадження № 2а/320/5/16
УХВАЛА

01 червня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді - Редько О.В.,

при секретарі Мазуріній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання недійсним рішення та зобовязання вчинити певні дії.

Від представника третьої особи надійшло клопотання про закриття провадження по справі, в звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією із сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження по справі, вважає клопотання необґрунтованим, безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, позивач надав ухвалу суду № 320/5059/15-ц від 11.06.2015 року, якою позивачу було відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання недійсним рішення та зобовязання вчинити певні дії.

Представник відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні підтримали клопотання про закриття провадження по справі та просили суд його задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина третя статті 123 ЗК).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186№ цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Отже, як вбачається зі змісту клопотання, представник третьої особи вважає, що відповідач при винесенні оспорюваного рішення не здійснював владні управлінські функції, однак це твердження ґрунтується на неправильному застосуванні норм чинного законодавства, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 19 січня 2016 року у справі №824/167/15-а.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, оскільки Мелітопольська міська рада Запорізької області при винесенні рішень, на які посилається позивач, реалізовував свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду, суд приходить до висновку, що клопотання представника третьої особи про закриття провадження по справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.100, КАС України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_2 про закриття провадження по справі задоволенню - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 5 днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_3