Справа № 826/15368/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2016 року № 826/15368/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П.., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Апарату Верховної Ради України
про зобов'язати вчинити дії

В С Т А Н ОВ И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі - відповідач) з вимогами про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні позивачу та виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та зобов'язання Апарат Верховної Ради України провести нарахування та виплатити позивачу середнього заробітку за весь час затримки проведення повного розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про державну службу", Закону України "Про відпустки" та зазначає, що відповідач безпідставно відмовляється нараховувати та виплачувати позивачу передбачену чинним законодавством компенсацію за нездійснення повного розрахунку з позивачем при звільненні.

25.10.2016 року позивачем подано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог відповідно до якої позивач також просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку із ним при звільненні та зобов'язати останнього перерахувати зазначені виплати на картковий рахунок позивача, а саме № 920843, відкритого в ПАТ КБ "ПриватБанк".

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі, вказуючи на відсутність підстав для здійснення заявлених позивачем виплат у зв'язку зі повним виконанням рішення суду від 09.12.2015 року у справі № 826/23419/15.

В судовому засіданні з урахуванням положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом оголошено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, у період з 01.04.2013 року по 04.09.2014 займав посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 04.09.2014 року № 5160 позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін з 29.08.2014 року (п. 1 статті 36 КЗпП України).

При звільненні позивача Апаратом Верховної Ради України не проведено повного розрахунку, що встановлено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2015 року, у справі № 826/23419/15, та відповідно до вимог ст. 254 КАС України набрала законної сили.

Так, зокрема, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2015 року, у справі № 826/23419/15 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, позов задоволено, визнано протиправними дії Апарату Верховної Ради України щодо відмови в нарахуванні та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпустки, та зобов'язано провести нарахування та виплату компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток.

Вказана постанова суду залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 року.

Як вбачається із наданих позивачем доказів та не заперечується відповідачем, належну позивачу суму компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток йому виплачено лише 30 серпня 2016 року, відповідно до платіжного доручення №10414 від 29.10.2016 року.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Апарату Верховної Ради України із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки по день фактичного розрахунку.

Листом від 26.09.2016 за № 15/25-1556 (224114) позивачу повідомлено, що виплату компенсації за невикористані дні основної щорічної відпусти відповідачем здійснено у повному обсязі, а підстав для нарахування та виплати інших виплат немає.

Позивач не погоджується з такими діями Апарату Верховної ради України, а тому, з урахуванням поданих уточнень позовних вимог, просить суд, зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки по день фактичного розрахунку.

Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначені Законом України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992 року № 2790-ХІІ (далі - Закон № 2790-ХІІ).

Відповідно до частини 1 ст. 34 Закону № 2790-ХІІ, встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

За приписами абзацу третього частини третьої ст. 34 Закону №2790-ХІІ, на чотирьох помічників - консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України (далі - Апарат) є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Відповідно до пункту 23 частини 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен хто працює має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Частиною 1 статті 83 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014р. у справі №6-144ц13.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідача зобов'язано нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні щорічних основних відпусток шляхом перерахування виплат на картковий рахунок, також встановлено, що сума компенсації підлягали виплаті позивачу в день його звільнення.

Зазначене судове рішення набрало законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому згідно з положеннями ч. 1 ст.72 КАС України не потребують доказування.

Відповідно до наданих суду доказів належну позивачу компенсацію за невикористані дні щорічних основних відпусток шляхом перерахування виплат на картковий рахунок відповідачем перераховано лише 30 серпня 2016 року, тобто відповідачем повний розрахунок з позивачем проведено лише 30.08.2016 року, тоді як звільнення мало місце ще 04.09.2014 року.

Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Вимогами ч. 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як визначено постановою Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100(зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача порушено трудові права ОСОБА_1 в частині несвоєчасної виплати компенсації за невикористані відпустки, суд вважає за доцільне задовольнити адміністративний позов та зобов'язати Апарат Верховної Ради України провести нарахування та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати, які повинні бути виплаченими при звільненні позивача, а саме компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток, по день фактичної плати, зокрема у період 29.08.2014року по 30.08.2016 року включно, на картковий рахунок позивача.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень чинного законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає адміністративний позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись статями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов .

2. Зобовязати Апарат Верховної Ради України провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплат які мали бути виплаченими при звільненні, по день фактичного розрахунку, а саме з 29.08.2014року по 30.08.2016 року включно шляхом перерахування виплат на картковий рахунок ОСОБА_1, № 920843 в ПАТ КБ "ПриватБанк".

.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.П. Балась