Справа № 127/10878/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

26 грудня 2016 р. Справа № 127/10878/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Крапівницької Н. Л.,

суддів: Дончика В.В.,

Дмитришеної Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2

до начальника Головного управління Національної поліцій у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області,

Казначейської служби України

про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, стягнення компенсації за завдану моральну шкоду, -

В С Т А Н О В И В:

24.05.2016 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, стягнення компенсації за завдану моральну шкоду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/10878/16-а від 25.05.2016 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, у зв'язку з порушенням вимог п. 3 ч. 1 ст.106 КАС України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління державної казначейської служби у Вінницькій області про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язання вчинити дії, стягнення компенсації за завдану моральну шкоду - повернуто позивачу. Не погоджуючись з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області про повернення позовної заяви від 03.06.2016 року у справі №127/10878/16-а, позивач оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління державної казначейської служби у Вінницькій області про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язання вчинити дії, стягнення компенсації за завдану моральну шкоду залишено без руху, та запропоновано особі, яка подала апеляційну скаргу, в строк до 12 липня 2016 року виконати вимоги даної ухвали і усунути виявлені недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 року у справі №127/10878/16-а відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2016 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду 31.07.2016 року апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 скасовано.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2016 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалою від 04.10.2016 року частково задоволено клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору та відстрочено до вирішення справи по суті сплату судового збору.

24.10.2016 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області задоволено клопотання представника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про передачу за підсудністю справи №127/10878/16-а до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2016 року, в порядку ст. 22 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято до свого провадження справу за позовом ОСОБА_2 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області у якій позивач просить;

- визнати бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги позивача від 14.04.2016 року незаконною;

- зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути скаргу від 14.04.2016 року, надавши обґрунтовану відповідь на всі порушені у ній питання та надати доручення підлеглим особам негайно здійснити розшук належних ОСОБА_3 транспортних засобів, тимчасово затримати такі транспортні засоби і доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський ВДВС Вінницького міського управління юстиції;

- стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України;

- зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, на підставі ст.267 КАС України, подати у місячний строк, з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі, звіт про виконання цього судового рішення;

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 14.04.2016 р. вона звернулась до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зі скаргами на дії працівників міліції та поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_3, в якій просила притягнути винних посадових осіб до відповідальності та вжити заходи для розшуку вказаних транспортних засобів, тимчасово їх затримати шляхом доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський ВДВС Вінницького міського управління юстиції. Однак, за результатами розгляду своєї скарги отримала лист за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 №20/К-259,285,289 від 13.05.2016 р., який не містить ані посилань на скаргу від 14.04.2016 р., ані відповідей на порушені у ній питання. Крім того, відповідь на скаргу позивач ОСОБА_2 вважає необґрунтованою. При цьому зазначає, що відповідачем не вжито жодних заходів щодо здійснення розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_3, а ті заходи, про які йдеться у листі, є абсолютно неефективними, оскільки, протягом тривалого часу не призвели до розшуку транспортних засобів. Крім того, позивач ОСОБА_2 посилається на те, що начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області порушено положення ст. 40 Конституції України, ст.ст. 19, 20 Закону України "Про звернення громадян" в частині надання обґрунтованої відповіді на її звернення та положення ст.ст. 6, 22, 24, 40 Закону України "Про Національну поліцію" в частині виконання завдань та обов'язків, покладених на Національну поліцію, і, як наслідок, порушення права позивача на здійснення розшуку майна боржника, як складової права на виконання судового рішення. Крім того, позивач ОСОБА_2 стверджує, що бездіяльністю відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, яких вона зазнала у зв'язку з незаконною бездіяльністю відповідача, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації її життя. Таку шкоду вона оцінює загалом у розмірі 5000 грн., яку просить суд стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, однак в позовній заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Представник начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та представник Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області через відділ прийому суду подали заяви про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями ч.4 ст.122 та ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе провести розгляд справи в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим, фіксування судового засідання, на підставі ст. 41 КАС України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, колегія судів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права оскаржувати, зокрема, дії посадових осіб та державних органів, врегульовано в т.ч. Законом України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393).

14.04.2016 р. ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зі скаргою на ім'я його начальника, у якій просила: доручити проведення службового розслідування щодо працівників поліції, які вчинили бездіяльність щодо розшуку транспортних засобів ОСОБА_3, притягнути винних осіб до відповідальності, якщо вони працюють або врахувати таку їх бездіяльність при проходженні ними атестації чи при проведенні конкурсу; надати їй обґрунтовану відповідь на всі питання, що порушені у скарзі від 14.04.2016 р. та раніше поданих нею на адресу начальника ГУНП у Вінницькій області скаргах, відповідно до чинного законодавства; надати доручення підлеглим особам негайно здійснити розшук належних ОСОБА_3 транспортних засобів, тимчасово їх затримати та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський ВДВС Вінницького міського управління юстиції.

За результатами розгляду даної скарги, листом №20/К-259,285,289 від 13.05.2016 р. за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 позивачу надано відповідь, у якій зазначено, що 04.12.2014 р. до УДАІ УМВС України у Вінницькій області надійшла постанова "Про розшук майна боржника", винесена Староміським ВДВС Вінницького МУЮ щодо розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: "ЗИЛ 157", номерний знак НОМЕР_1, "TOYOTA LAND CRUISER", номерний знак НОМЕР_2, "RENAULT MASTER", номерний знак НОМЕР_3, та "DAIMLER-BENZ 123" номерний знак НОМЕР_4. В ході перевірки встановлено, що на ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль марки "ЗИЛ 157", номерний знак НОМЕР_1, та "TOYOTA LAND CRUISER", номерний знак НОМЕР_5. Після надходження постанови про накладення арешту на зазначені транспортні засоби, з метою її виконання, було орієнтовано особовий склад Державтоінспекції Вінницької області на розшук, затримання вищевказаних транспортних засобів, виставлено картки розшуку автомобілів в базах даних, а також інформацію щодо розшуку таких транспортних засобів внесено до автоматизованої інформаційно-пошукової системи "Відеоконтроль-Рубіж", які функціонують на стаціонарних постах ДПС. В разі виявлення розшукуваного автомобіля автоматизованою інформаційно-пошуковою системою "Відеоконтроль-Рубіж" співробітники ДПС зобов'язанні зупинити зазначений транспортний засіб та діяти у відповідності до інструкцій. Також було накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій на вказані автомобілі та виставлено помітку в графі "Розшук" в базі "НАІС ДДАІ". При проведенні інструктажів, співробітниками ДПС, які заступають на службу по забезпеченню безпеки дорожнього руху, доводяться орієнтування про розшукувані транспортні засоби та зосереджується увага на їх виявленні. Враховуючи викладене, за наслідками проведеної перевірки, факти бездіяльності працівників поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_3, не знайшли свого підтвердження.

Вказаний лист, на думку позивача, не містить жодної обґрунтованої відповіді на поставлені у скарзі від 14.04.2016 р. питання, а є лише черговою незаконною відпискою, що власне і зумовило звернення останньої до суду з даним адміністративним позовом, у якому вона оскаржує бездіяльність відповідача, яка полягає у не наданні належної відповіді на її скаргу.

Згідно із ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Закон України "Про звернення громадян".

Так, частиною 1 статті 1 цього Закону передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

В силу положень ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Так, із змісту заявлених позовних вимог та обставин, якими ОСОБА_2 їх обґрунтовує, слідує, що предметом оскарження за даним адміністративним позовом, є бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, яка полягає саме у неналежному, на думку позивача, розгляді її скарги від 14.04.2016 р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, перевіряючи доводи позивача, якими вона обґрунтовує неправомірну бездіяльність відповідача, суд враховує, що, зокрема, бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов'язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

Розгляд звернення особи та надання за його результатами відповіді передбачає здійснення активної форми поведінки суб'єкта владних повноважень.

Заступником начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 листом за №20/К-259,285,289 від 13.05.2016 року (а. с. 114) надано відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 14.04.2016 р., яка фактично була отримана позивачем 19.05.2016 року, а отже вчинено дії щодо розгляду звернення громадянина.

Зі змісту листа від 13.05.2016 р. вбачається, що відповідачем у відповідь на скаргу позивача, повідомлено останню про вжиті заходи щодо розшуку майна (транспортних засобів) боржника ОСОБА_3, а також про те, що за наслідками проведеної перевірки, факти бездіяльності працівників поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження.

Суд вважає, що лист №20/К-259,285,289 від 13.05.2016 року хоча і не містить чіткого розмежування відповідей на ті питання які що порушувались позивачем у скарзі, однак, із його змісту неможливо зробити висновок про його необґрунтованість чи не розгляд тих питань, що були порушені ОСОБА_2 у своєму зверненні. Відтак, зазначені вище обставини такі, як розгляд скарги позивача від 14.04.2016 р., та надання на неї відповіді у вигляді листа № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 р., фактично свідчать про відсутність бездіяльності з боку начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду звернення ОСОБА_2 від 14.04.2016 року, яку позивач просить визнати не законною.

Також встановлено, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала справа №802/788/16-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.07.2016 р. у справі №802/788/16-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 р., у задоволенні вищезазначеного адміністративного позову відмовлено.

За результатами розгляду вказаної справи встановлена відсутність протиправних дій чи бездіяльності при розгляді скарги ОСОБА_2, за результатами якого на її адресу була направлена відповідь № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 р.

Суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З установлених під час розгляду справи обставин, суд доходить висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, виконав обов'язок щодо надання відповіді на звернення ОСОБА_2, а тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Верховний суд України в своїй Постанові Пленуму від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Оскільки, позивачем не надано жодних доказів щодо заподіяння їй моральної шкоди, суд позбавлений можливості задовольнити вказану вимогу.

Щодо вимоги про встановлення строку виконання постанови, суд зазначає наступне. Положення ч.1 ст.267 КАС України передбачають, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, з метою забезпечення повного, правильного і своєчасного виконання рішення суду передбачено повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за його виконанням.

Керуючись наданим правом, а не обов'язком, суд, за наслідками встановлених обставин та досліджених доказів, а також відмовою у задоволенні позовних вимог, не вбачає підстав для встановлення судового контролю шляхом надання строку виконання рішення суду відповідачем, з урахування чого, заявлена вимоги задоволенню не підлягає.

Таким чином, розглядаючи всі звернення позивача, відповідачі діяли на підставі та з дотриманням встановленого законами України порядку, використавши свої повноваження, з метою, з якою такі повноваження надані.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_2 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, стягнення компенсації за завдану моральну шкоду відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддяпідписКрапівницька Н. Л.

СуддіпідписДончик В.В.

підписДмитришена Р.М.

Копія вірна Суддя:

Секретар: