Справа № 826/1704/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 року м. Київ справа № 826/1704/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни (далі - Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська О.С., Уповноважена особа, відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд, відповідач 2) про:

- визнання неправомірною бездіяльності Уповноваженої особи щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, для здійснення виплати вкладу в межах гарантованого розміру - 200 000 (двісті тисяч) грн. за банківським вкладом, що належить ОСОБА_1 із усіма майновими правами та обов'язками, які мала ОСОБА_3 як вкладник (сторона) за Договором про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті № 25613/370-12 від 17 серпня 2012 року, на підставі Договору дарування грошей від 03.03.2015, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікорським A.A., зареєстрованим за № 390;

- зобов'язання Уповноваженої особи визнати ОСОБА_1 вкладником AT «Банк «Фінанси та Кредит» за банківським вкладом, що належить ОСОБА_1 із усіма майновими правами та обов'язками, які мала ОСОБА_3 як вкладник (сторона) за Договором про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті № 25613/370-12 від 17 серпня 2012 року, на підставі Договору дарування грошей від 03.03.2015, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікорським A.A., зареєстрованим за № 390;

- зобов'язання Уповноваженої особи включити ОСОБА_1 до переліку вкладників AT «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, для здійснення виплати вкладу в межах гарантованого розміру - 200 000 (двісті тисяч) грн. за банківським вкладом, що належить ОСОБА_1 із усіма майновими правами та обов'язками, які мала ОСОБА_3 як вкладник (сторона) за Договором про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті № 25613/370-12 від 17 серпня 2012 року, на підставі Договору дарування грошей від 03.03.2015, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікорським A.A., зареєстрованим за № 390;

- зобов'язання Фонду включити ОСОБА_1 до загального Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, для здійснення виплати в межах гарантованого розміру - 200 000 (двісті тисяч) грн. за банківським вкладом, що належить ОСОБА_1 із усіма майновими правами та обов'язками, які мала ОСОБА_3 як вкладник (сторона) за Договором про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті № 25613/370-12 від 17 серпня 2012 року, на підставі Договору дарування грошей від 03.03.2015, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікорським A.A., зареєстрованим за № 390;

- зобов'язання Фонду вжити заходів щодо відшкодування коштів за вкладом, що належить ОСОБА_1 із усіма майновими правами та обов'язками, які мала ОСОБА_3 як вкладник (сторона) за Договором про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті № 25613/370-12 від 17 серпня 2012 року, на підставі Договору дарування грошей від 03.03.2015, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікорським A.A., зареєстрованим за № 390, за рахунок Фонду в встановленому порядку;

- зобов'язання Уповноваженої особи та Фонду в порядку ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України в місячний строк подати до Окружного адміністративного суду м. Києва звіт про виконання судового рішення по даній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.08.2012 між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Договір про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті № 25613/370-12, по умовам якого, Клієнт (ОСОБА_3.) вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 20 000 доларів США 00 центів, на строк з 17.08.2012 по 22.08.2013. Договором встановлено нарахування та виплата Клієнту процентів за ставкою 9,50% річних.

03 березня 2015 року між ОСОБА_3 (Даруватель) та ОСОБА_1 (Обдарований) був укладений Договір дарування грошей, по умовам якого Даруватель передав Обдарованому в дар грошові кошти в сумі 6 000 доларів США 00 центів, що розміщені на вкладному рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Маючи намір переоформити на ОСОБА_1 кошти в сумі 6 000 доларів США 00 центів, які подаровані ОСОБА_3, останні неодноразово звертались до керівництва Банку.

Втім, їх вимоги щодо переоформлення частини вкладу ОСОБА_3 в розмірі 6 000 доларів США 00 центів на ОСОБА_1 у зв'язку із укладенням Договору дарування грошей від 03.03.2015 так і не були виконані.

В подальшому, позивачу стало відомо про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В подальшому, в Банку було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації Банку призначено Чернявську О.С. та останній делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки з 18.12.2015 до 17.12.2017 включно.

11 січня 2016 року, позивач звернувся до ПАТ «Альфа-банк» (банку-агента Фонду) за виплатою вкладу в розмірі 6 000 доларів США 00 центів, належного йому на підставі Договору дарування грошей від 03.03.2015.

Втім, співробітниками ПАТ «Альфа-банк» було повідомлено ОСОБА_1 про те, що він не має права на відшкодування коштів за вкладами, так як не включений ані до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду, ані до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду.

Позивач вважає, що з боку Уповноваженої особи допущено протиправну бездіяльність та з метою відновлення, на його думку, порушених прав, свобод та інтересів необхідно зобов'язати відповідачів 1, 2 вчинити певні дії.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Уповноваженої особи подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що вкладник ОСОБА_3 отримала гарантовану суму в повному обсязі.

Також, за інформацією відповідача 1, даний вкладник не дарувала свого права вимоги щодо відшкодування коштів, а використала його самостійно.

Таким чином, відповідач 1 вважає, що через відсутність у вкладника ОСОБА_3 права на відшкодування коштів у сумі, яка перевищує граничний розмір, зазначене право до позивача ОСОБА_1 не перейшло і не могло перейти на підставі Договору дарування грошей від 03.03.2015.

Чинним законодавством не передбачено випадків збільшення обсягу прав на підставі Договору дарування грошей від 03.03.2015.

Крім того, на переконання Уповноваженої особи, на момент укладання Договору дарування грошей від 03.03.2015 у первісного кредитора ще не виникло право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, оскільки таке право виникає лише після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, до ОСОБА_1 не переходило право первісного кредитора на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру.

В наданих письмових запереченнях проти позову представник відповідача 1 просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача 1 проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Представник відповідача 2 подав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просив в задоволенні позову повністю відмовити.

В судове засідання представник відповідача 2 не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 25.05.2016 представника відповідача 2, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) та ОСОБА_3 (Клієнт) був укладений Договір про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті № 25613/370-12 (далі - Договір № 25613/370-12), по умовам якого, Клієнт вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 20 000 доларів США 00 центів (Вклад), на строк з 17.08.2012 по 22.08.2013 (пп. 1.1. п. 1 Договору № 25613/370-12).

За час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п. 1.1. цього Договору, Банк нараховує і виплачує Клієнту проценти за ставкою 9,50% річних (пп. 1.2. п. 1 Договору № 25613/370-12).

Вказаний вище договір був двічі пролонгований: у серпні 2013 та 2014 рр. відповідно.

03 березня 2015 року між ОСОБА_3 (Даруватель) та ОСОБА_7, ОСОБА_1 (позивач) (Обдаровані) був укладений Договір дарування грошей, по умовам якого, Даруватель передала в дар грошові кошти в розмірі по 6 000 доларів США 00 центів кожному із Обдарованих, що розміщені на вкладному рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікорським A.A. за реєстровим № 390.

На наступний день, ОСОБА_3 звернулась до керівництва ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою про переоформлення коштів у розмірі по 6 000 доларів США 00 центів на ОСОБА_7, ОСОБА_1 відповідно та про можливість їх отримання.

06 березня 2015 року позивач звернувся до керівництва ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою про переоформлення вкладу (коштів в сумі 6 000 доларів США 00 центів, які отримані ним в дар від ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого Договору дарування грошей від 03.03.2015) та про можливість їх отримання.

Подальші спроби стосовно переоформлення вказаних вище коштів на ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (позивача) не увінчалися успіхом.

Також судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» від 17 вересня 2015 року № 612, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 вересня 2015 року прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 171, згідно з яким з 18 вересня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - заступника начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявську Олену Степанівну. Тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено строком на три місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015 включно.

В подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» від 17 грудня 2015 року № 898, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18 грудня 2015 року прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» № 230, згідно з яким з 18 грудня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»; уповноваженою особою Фонду на два роки з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно призначено заступника начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявську Олену Степанівну та останній делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Незгода позивача з протиправною бездіяльністю відповідача 1 щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, для здійснення виплати вкладу в межах гарантованого розміру - 200 000 (двісті тисяч) грн. за банківським вкладом, що належить ОСОБА_1 із усіма майновими правами та обов'язками, які мала ОСОБА_3 як вкладник (сторона) за Договором про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті № 25613/370-12 від 17 серпня 2012 року, на підставі Договору дарування грошей від 03.03.2015, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікорським A.A., зареєстрованим за № 390, а також необхідність в зобов'язанні відповідачів 1, 2 вчинити певні дії, обумовили ОСОБА_1 на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази, пояснення їх представників, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860 (далі - Положення № 14).

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються, регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 2 цього Закону (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин), вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону № 4452-VI).

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону № 4452-VI.

Так, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI).

Згідно з ч. 2 статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 3 ст. 27 Закону № 4452-VI).

Окрім цього, відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (в редакції до внесення змін згідно із рішенням від 29 вересня 2014 № 104, які набрали чинності 11 листопада 2014 року) (далі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860, Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Положення № 14 перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Між тим, після внесення змін до п. 3 розділу ІІІ вказаного Положення № 14, цим пунктом передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім іншого, формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Після внесення змін до п. 4 розділу ІІІ Положення № 14 абзацом першим цього пункту передбачено, що перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктом другим розділу IV Положення № 14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом четвертим розділу IV Положення № 14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом шостим цього розділу вказаного Положення встановлено, що на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як встановлено під час розгляду справи та що не заперечується позивачем, 17.08.2012 між Банком та ОСОБА_3 був укладений Договір про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті № 25613/370-12, відповідно до якого, Клієнтом на вкладний рахунок № НОМЕР_1 були внесені грошові кошти в іноземній валюті у сумі 20 000 доларів США 00 центів, строком з 17.08.2012 по 22.08.2013.

В подальшому, на підставі Договору дарування грошей від 03.03.2015 ОСОБА_3 передала в дар своєму чоловікові - ОСОБА_7 та своєму сину - ОСОБА_1 (позивачу) грошові кошти в розмірі по 6 000 доларів США 00 центів.

На думку позивача, останній набув статус вкладника у неплатоспроможному банку на підставі укладеного з ОСОБА_3 Договору дарування грошей від 03.03.2015.

У той же час, судом встановлено та що не заперечується позивачем, ОСОБА_1 не укладав з Банком договорів банківських вкладів або договорів на відкриття банківських рахунків, а також останній не є власником іменного депозитного сертифіката.

Як зазначено вище, вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI).

Розширеному тлумаченню поняття «вкладник» поза межами визначення Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не допускається.

Обставина укладання договору дарування грошей не може бути підставою для визнання обдарованої особи вкладником банку, оскільки у відповідності до положень чинного законодавства вкладником є виключно особа, яка особисто уклала або на користь якої було укладено договір банківського вкладу.

Крім того, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не є стороною укладеного з позивачем Договору дарування грошей від 03.03.2015, а тому у Банку не може виникати будь-яких обов'язків на підставі вказаного вище договору.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не є вкладником Банку в розумінні положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_1 вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», включення його до переліку вкладників та до загального Реєстру вкладників, а також щодо вжиття заходів по відшкодуванню коштів за вкладом, що належать позивачу, є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами п. 54 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI (чинна редакція) кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 45 Закону № 4452-VI кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 4452-VI Фонд припиняє приймати вимоги кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 49 Закону № 4452-VI протягом 90 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку Фонд складає реєстр акцептованих вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів, які включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задовольняються у черговості, встановленій ч. 1 ст. 52 Закону № 4452-VI.

Таким чином, позивач в даному випадку може розглядатися виключно як особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку, тобто кредитор банку, але у випадку, заявлення ним відповідних вимог у порядку та строки, передбачені положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Надаючи оцінку встановленим під час розгляду справи обставинам, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки постанова суду не вимагає вчинення певний дій, суд приходить до переконання про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі за заявою позивача.

Одночасно, суд вважає за необхідне стосовно наявності правової позиції Верховного Суду України, що склалась під час розгляду справ по уповноваженим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зазначити наступне.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14 на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно ч. 1 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, суд вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14, з огляду на наступне.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також статтею 1 вищевказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З системного аналізу викладеного вище слідує, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Проте в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказаний Закон є спеціальним, яким врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Системний аналіз норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і як наслідок, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Крім того, пунктом 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в інформаційному листі № 992/11/14-14 від 25.07.2014.

Враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд.

Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку.

Враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку, що за своїм характером спір між уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статті 86 КАС України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення їх представників, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв'язку із чим в задоволені адміністративного позову слід відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко