Справа № 750/11571/16-а
Суддя: Литвиненко І. В.
Дата ухвалення: 2017-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/48/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2017 року м.Чернігова

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого - судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря - Юрченко І.В,

за участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

24.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, а саме зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким надати позивачу земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд як це передбачено ст. 121 Земельного кодексу України. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із заявами про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га в АДРЕСА_1 та надання земельної ділянки площею 0,1000 га, в м. Чернігові для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), однак отримав відмову. Дану відмову позивач вважає протиправною, оскільки на його думку відсутні підстави для відмови, передбачені ст. 118 та ст. 121 ЗК України.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Від представника відповідача Чернігівської міської ради до початку розгляду справи через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, надіслано письмові заперечення проти позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12.05.2016 року позивач звернувся до Чернігівського міського голови із заявою в якій просив надати йому земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,10 га. в АДРЕСА_1 (а.с. 8).

27.05.2016 року за № 3386 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради своїм листом повідомило ОСОБА_1 про те, що рішенням Чернігівської міської ради сорок п'ятої сесії шостого скликання від 28 листопада 2014 року «Про надання дозволу на розроблення проекту Детального плану території групи житлових кварталів «Лісковиця» було введено тимчасову заборону на надання дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а тому для розгляду питання позивача, порушеного у заяві від 12.05.2016 року нема підстав (а.с. 6).

16.06.2016 року позивач звернувся до Начальника архітектури та містобудування Чернігівської міської ради із заявою в якій просив надати можливість ознайомитись із підготовленим до затвердження проектом детального плану території групи житлових кварталів «Лісковиця» (а.с. 5).

12.07.2016 року позивач звернувся із заявою до відповідача в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га в АДРЕСА_1, надати йому земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,10 га. в АДРЕСА_1. Крім того в заяві зазначив, що вказана земельна ділянка не відноситься до проекту плану території групи житлових кварталів «Лісковиця» (а.с. 7).

19.07.2016 року Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради листом за № 4367 повідомило позивача про те, що було введено тимчасову заборону на надання дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок до затвердження проекту Детального плану території групи житлових кварталів «Лісковиця», а також роз'яснено, що позивач може звернутися до міської ради після затвердження проекту Детального плану території групи житлових кварталів «Лісковиця» (а.с. 3).

Рішенням Чернігівської міської ради сорок п'ятої сесії шостого скликання від 28 листопада 2014 року «Про надання дозволу на розроблення проекту Детального плану території групи житлових кварталів «Лісковиця» з метою забезпечення першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва учасникам бойових дій та сім'ям загиблих учасників бойових дій, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції управлінню архітектури та містобудування Чернігівської міської ради надано дозвіл на розроблення проекту Детального плану території групи житлових кварталів «Лісковиця».

Пунктом 3 згаданого вище рішення до затвердження проекту Детального плану території групи житлових кварталів «Лісковиця» введено тимчасову заборону на надання дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (вільних від забудови земель запасу комунальної власності) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Конституції України та ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Згідно частин 1-2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатного отримання громадянами у власність земельних ділянок встановлений ст. 118 Земельного кодексу України, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування - ст. 123 Земельного кодексу України.

Зокрема, як встановлено ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, яке здійснюється виключно на пленарних засіданнях ради.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 2 частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення або вчинити певні дії, і це прямо вбачається з пункту 2 частини 4 статті 105 та пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства, які суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Дійсно існують випадки, у яких суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень діяти певним чином і це вбачається з аналізу зазначених вище норм Кодексу адміністративного судочинства.

Стосовно дискреційних повноважень, суд зазначає, що такими є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним. Отже, у такому випадку буде відсутнім факт невиконання обов'язку та, відповідно, факт порушення прав позивача.

У зв'язку із вищенаведеним, суд не може зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким надати позивачу земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, оскільки дане повноваження відноситься до дискреційних повноважень Чернігівської міської ради, однак у зв'язку із тим, що не було прийнято рішення Чернігівською міською радою на пленарному засіданні стосовно заяв позивача від 12.05.2016 року та 19.07.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га в АДРЕСА_1, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог позивача на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України та визнати протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради, яка полягає у не розгляді заяв ОСОБА_1 від 12.05.2016 року та 12.07.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га в АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача розглянути заяви ОСОБА_1 від 12.05.2016 року та 12.07.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га в АДРЕСА_1.

Керуючись статтями 2, 3, 4, 11, 94, 158 - 163, 186 КАС України, ст. ст. 118, 122,123 Земельного кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради, яка полягає у не розгляді заяв ОСОБА_1 від 12.05.2016 року та 12.07.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га в АДРЕСА_1.

Зобов'язати Чернігівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 від 12.05.2016 року та 12.07.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га в АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 551 грн 20 коп. судових витрат.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І. В. Литвиненко