Справа № 263/13963/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ікорська Є.С.
Суддя-доповідач - Сіваченко Ігор Вікторович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року справа №263/13963/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Арабей Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 листопада 2016 року у справі № 263/13963/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №962305 від 29 квітня 2016 року, якою його визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП), та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Однак із винесеною постановою позивач не згодний, вважає, що оскаржувана постанова винесена незаконно, необґрунтовано, без належних доказів, з грубим порушенням чинного законодавства та є такою, що підлягає скасуванню.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 листопада 2016 року у справі № 263/13963/16-а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП. Таким чином, постанова в справі про адміністративне правопорушення серії АР №334177 від 24.10.2016 відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з'ясування обставин вирішено справу, а тому скасуванню не підлягає.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рядовий поліції ОСОБА_3 відносно апелянта вів себе агресивно, погрожував пістолетом та декілька разів ривками бив позивача в область грудної клітини. Також, приказав негайно дати документи на транспортний засіб, коли позивач став шукати в автомобілі, рядовий з криками пішов до себе в автомобіль, де виписав постанову на ОСОБА_2, де неправомірно вказав, що у позивача не має документів, однак апелянт наголошує, що ці документи через декілька хвилин надав, але рядовий поліції ОСОБА_3 переписувати постанову не бажав, тому інспектор виніс відносно позивача неправомірну постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121 КУпАП, з чим апелянт категорично не згоден, оскільки положення Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) не порушував і не вчинив ніякого адміністративного правопорушення.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з постановою у справі про адміністративне правопорушення, серії АР №334177 від 24.10.2016 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом ВАЗ Нива, номерний знак НОМЕР_1 24.10.2016 об 17.50 год. керував транспортним засобом із закритим номерним знаком, а саме орг.скло, чим порушив вимоги п.п. 2.9 (в), 30.2 ПДР України та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1 (а) ПДР України, а також не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.1 (г) ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП.

Вказаною постановою до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно з п. 2.9 (в) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Забороняється подальший рух транспортних засобів, якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів (п.31.3 (в) ПДР України).

Відповідно до приписів пункту 30.2 ПДР України забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Відповідно до п. 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.1 (ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п.21.1 ст. 21 Закону України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV), з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п.21.3 Закону N 1961-IV).

Відповідальність згідно зі ст. 126 КУпАП настає за керування транспортними засобами водіями, які не мають при собі або не передали для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена карта").

Згідно з ч.6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, адміністративній відповідальності підлягають водії за керування транспортним засобом із номерним знаком, закритим іншими предметами, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію.

В той же час, в оскаржуваній постанові не зазначено, що закриття номерного знаку транспорту позивача органічним склом перешкоджало чи ускладнювало його ідентифікацію, а відповідачем доказів цьому не надано.

Відтак, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність складу правопорушення у діях ОСОБА_2 по ч.6 ст.121 КУпАП.

Згідно з матеріалами справи, при зупинці транспортного засобу ВАЗ212170 Нива, державний номерний знак НОМЕР_1, та перевірці у водія документів, виявлено відсутність при останньому посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача, що посвідчення водія та поліс знаходилися у нього в автомобілі, оскільки диспозиція статті передбачає відповідальність за непред'явлення цих документів, а зазначений факт підтверджений матеріалами справи, зокрема, відеозаписом.

Крім того, посилання позивача на грубе ставлення рядовим ОСОБА_3 до позивача не підтверджено матеріалами справи, в тому числі відеофіксацією.

Щодо неправомірних дій з боку працівників поліції по відношенню до ОСОБА_2, а також нескладання адміністративного протоколу і порушення процесуального порядку розгляду адміністративної справи, слід зазначити, що позиція позивача є безпідставною і спростовується даними відеофіксації.

Крім того, згідно зі статтею 258 КУпАП визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази та норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи, що при прийнятті рішення були порушені норми матеріального права, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 202, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 листопада 2016 року у справі № 263/13963/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 334177 від 24 жовтня 2016 року, складену інспектором роти №2 батальйону УПП в м. Маріуполі рядовим поліції ОСОБА_3 в частині притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності по ч.6 ст.121 КУпАП - скасувати, та в цій частині провадження по справі про адміністративні правопорушення - закрити.

В решті у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

Т.Г.Арабей