Справа № 668/3386/15-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2016-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 р. м. Одеса Справа № 668/3386/15-а
Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Корецький Д.Б.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 06 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні, в якому просив суд: визнати протиправними дії відповідача при проведенні розрахунку, нарахування та перерахунку належної йому пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про обов'язкове державне пенсійне страхування», як неконституційних; поновити йому статус отримувача трудової пенсії, яку він має отримувати маючи спеціальний стаж за Списком № 2 - 21 рік 4 міс. за Законом України «Про обов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до ч. 2 ст. 40, ст. 27, ч.ч. 1, 2 ст. 42, відповідно до його коефіцієнтів страхового стажу, заробітку помножених на середньомісячну заробітну плату по Україні, відповідно до ч. 2 ст. 40, хоча б за 2013 рік, а не на заробітну плату зразка 2007 рік; стягнути з відповідача суму в розмірі 1828,05 грн. недоплаченої за постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2012 року № 327.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 06 липня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позивачем вимог в повному обсязі, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 02.11.2002 року позивачу призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та на підставі поданої ним 13.01.2003 року заяви.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо не проведення підвищення пенсії позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року № 327, визначення розміру спеціального стажу позивача, коефіцієнтів стажу для розрахунку його пенсії, а також із діями відповідача щодо застування для розрахунку його пенсії середньомісячної заробітної плати по Україні за 2007 рік, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем вірно визначено розмір пенсії позивача та підстави для перерахунку його пенсії відсутні.

При цьому, доходячи такого висновку, суд першої інстанції визнав необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми в розмірі 1828,05 грн. недоплаченої йому за постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року № 327, а також послався на рішення суду у справі № 2-а-840/11/2120.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог, вважає, що вони ґрунтуються на неповному дослідженні обставин справи, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно ст. 12 цього ж Закону, у наведеній редакції, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам (п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до вимог цієї ж статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення цих списків покладаються на органи Державної експертизи умов праці. Положення про органи Державної експертизи умов праці та порядок проведення атестації робочих місць затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За правилами ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За правилами п. 20 вказаного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як вбачається із заявленого адміністративного позову, однією з підстав подання цього позову є, на думку позивача, неправомірні дії Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо неврахування у повному обсязі для розрахунку пенсії позивача наявного у нього спеціального стажу, а саме 21 рік 4 місяці.

Проте, вирішуючи спірне питання, судом першої інстанції не досліджувалось питання щодо періоду роботи позивача, що врахований відповідачем в якості пільгового стажу позивача для призначення йому пенсії за Списком № 2, а так само вказане питання не було предметом розгляду справи № 2-а-840/11/2120, на рішення, прийняте у якій, послався суд першої інстанції.

Разом з цим, з витребуваної судом апеляційної інстанції копії пенсійної справи позивача, судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на момент розгляду вказаної справи пенсія позивачу виплачується з розрахунку його загального стажу 27 років 9 місяців 14 днів, в тому числі, робота за Списком № 2 в період з 15.08.1974 року по 08.02.1990 року на Херсонському судноремонтному заводі ім. Куйбишева.

Водночас, також з витребуваної судом апеляційної інстанції копії пенсійної справи позивача, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач в період з 16.06.1969 року по 04.08.1971 року працював на посаді складальника корпусів металевих суден ПАТ «Херсонський суднобудівельний завод», що передбачена Списком № 2 розділ ХV підрозділ 3а, затверджений постановою РМ СРСР від 22.08.1956 року № 1173, що, окрім трудової книжки позивача, підтверджується уточнюючою довідкою вказаного підприємства.

Проте, відповідачем вказаний стаж роботи позивача не був включений до його пільгового стажу для призначення пенсії за Списком № 2.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не вказано підстав не включення вказаного стажу позивача до його пільгового стажу для призначення пенсії за Списком № 2. При цьому, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року зобов'язувалось відповідача вказати підстави не включення наведеного стажу позивача в якості пільгового.

За викладених обставин у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій в частині невключення стажу роботи позивача на посаді складальника корпусів металевих суден ПАТ «Херсонський суднобудівельний завод» в період з 16.06.1969 року по 04.08.1971 року в якості пільгового стажу для призначення пенсії за Списком № 2, а тому такі дії відповідача підлягають визнанню протиправними, а також вимоги позивача, з урахуванням положень ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають задоволенню шляхом зобов'язання відповідача включити стаж роботи позивача на посаді складальника корпусів металевих суден ПАТ «Херсонський суднобудівельний завод» в період з 16.06.1969 року по 04.08.1971 року в якості пільгового стажу для призначення пенсії за Списком № 2 та провести перерахунок і виплату пенсії позивачу з урахуванням вказаного стажу роботи.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зобов'язання відповідача включити стаж роботи позивача в період з 24.02.1969 року по 15.08.1969 року в ПАТ «Херсонський суднобудівельний завод», в період з 01.09.1972 року по 27.04.1973 року, з 01.08.1973 року по 18.05.1974 року, з 01.10.1996 року по 29.09.1998 року на Херсонському судноремонтному заводі ім. Куйбишева та в період з 04.11.2005 року по 29.09.2009 року в ПП «Бімс-05» в якості пільгового стажу для призначення пенсії за Списком № 2, оскільки в трудовій книжці позивача відсутні відомості щодо зайнятості позивача на вказаних роботах у зазначений період повний робочий день, а відповідних уточнюючих довідок вказаних підприємств для підтвердження спеціального трудового стажу позивачем не надано. Докази звернення позивача до наведених підприємств для отримання таких довідок та відмови цих підприємств у їх надані позивачу матеріали справи також не містять. Навпаки, за наданими позивачем та наявними в матеріалах справи уточнюючими довідками ПАТ «Херсонський суднобудівельний завод» та Херсонського судноремонтному заводі ім. Куйбишева вбачається, що вказані підприємства підтвердили роботу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за Списком № 2 лише в період з 15.08.1974 року по 08.02.1990 року та з 16.06.1969 року по 04.08.1971 року. Інших доказів підтвердження наведеними підприємствами спеціального стажу позивача матеріали справи не містять.

Також, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2013 рік з огляду на викладене.

Згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (чинної та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, проводиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії проводиться не раніш як через 2 роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону.

Наведена редакція існує після визнаних такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 змін, внесених підпунктом «б» підпункту 10 пункту 35 Розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-6.

Скасовані зміни надавали можливість перераховувати пенсію із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

Аналізуючи відновлену (діючу та чинну та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) норму абзацу 3 частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

Частина 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» одним з показників, який враховується в формулі визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії є середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення не за перерахунком, а за призначенням пенсії. При цьому, колегія суддів зазначає, що термін «обчислення пенсії» у правовому розумінні тотожний терміну «призначення пенсії», а не перерахунку.

Виходячи з наведеного при перерахунку пенсії не підлягає врахуванню показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для призначення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії, у зв'язку з визнанням даних змін до Закону неконституційними, оскільки приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції чинній з 22 травня 2008 року, застосування такого показника при перерахунку пенсії не передбачене.

Правове розуміння понять «середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України» та «показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка, відповідно до цього закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії» є різними правовими категоріями.

Згідно змісту вищенаведених норм законів правила частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при перерахунку пенсії застосовуються з метою визначення періоду страхового стажу, за який може бути обчислена заробітна плата (дохід), а частина 2 цієї ж статті передбачає формулу для обчислення, а не перерахунку пенсії з застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України.

Виходячи з наведеного середня заробітна плата працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, використовується як складова для призначення пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і є величиною постійною, не змінною при перерахунку пенсії, на відміну від інших показників, які використовуються при визначенні заробітної плати (доходу) застрахованої особи для обчислення пенсії. Тобто, під час перерахунку пенсії величина середньої заробітної плати (доходи) враховується та, яка використовувалася під час призначення пенсії.

Враховуючи наведене, правові підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за 2013 рік відсутні, вказаний показник середньої заробітної плати застосовується виключно для призначення пенсії, застосування його для перерахунку є безпідставним.

При цьому, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати за рік, що передує року звернення за перерахунок пенсії, колегія суддів враховує, що Верховний Суд України вже вирішував питання щодо правильного застосування зазначених норм матеріального права при розгляді інших справ. Так, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 12 та 26 червня 2012 року, 04 грудня 2012 року, від 17 вересня 2013 року (№№ 21-187а12, 21-195а12, 21-371а12, 21-214а13 відповідно) міститься висновок, згідно з яким перерахунок пенсії на підставі частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» здійснюється із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, та розраховується за формулою, наведеною в частині 2 статті 40 цього Закону. При такому перерахунку зазначений показник середньої заробітної плати залишається незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми пенсії в розмірі 1828,05 грн. недоплаченої за постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2012 року № 327, колегія суддів враховує, що під час розгляду вказаної справи встановлено, що наведена сума пенсії позивачу не нараховувалась та відповідачем в якості боргу не облікується.

В свою чергу, проведення перерахунку пенсії відноситься до виключеної компетенції пенсійного органу, а тому суд за відсутності вчинення таких дій останнім позбавлений право самостійно визначити суму пенсії, що підлягає виплаті позивачу після перерахунку пенсії та стягнути її з відповідача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2012 року № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення», на який посилається позивач, установлено, що пенсії, призначені до 1 травня 2012 року, зокрема, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (за наявності страхового стажу у чоловіків - не менш як 25 років, у жінок - не менш як 20 років) підвищуються таким чином, щоб розмір підвищення з урахуванням перерахунку, проведеного відповідно до пункту 1 цієї постанови, становив не менш як 100 гривень, а не на 100 гривень кожен місяць, як вважає позивач.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача у наведеній частині задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту заявленого адміністративного позову вбачається, що спірними питаннями у даному випадку є наявність підстав для проведення підвищення пенсії позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року № 327, визначення розміру спеціального стажу позивача, коефіцієнтів стажу для розрахунку його пенсії, а також наявності підстав для застування для розрахунку його пенсії середньомісячної заробітної плати по Україні за 2007 рік.

Тобто, позивачем фактично ставиться питання про здійснення йому перерахунку пенсії з урахуванням вказаних показників та здійснення виплати відповідної різниці, яка утворилась внаслідок призначення та виплати пенсії без їх врахування.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку, чи визнання її інвалідом.

З вищезазначеної норми вбачається, що пенсія є періодичною виплатою та здійснюється на постійній основі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для залишення заявленого позову позивача без розгляду, а його вимоги підлягають перевірці судом в межах строку, визначеного ст. 99 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення по суті, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 06 липня 2015 року - задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 06 липня 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні в частині невключення стажу роботи ОСОБА_2 на посаді складальника корпусів металевих суден Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівельний завод» в період з 16.06.1969 року по 04.08.1971 року в якості пільгового стажу для призначення пенсії за Списком № 2.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні включити стаж роботи ОСОБА_2 на посаді складальника корпусів металевих суден Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівельний завод» в період з 16.06.1969 року по 04.08.1971 року в якості пільгового стажу для призначення пенсії за Списком № 2 та провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_2 з урахуванням вказаного стажу роботи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець

30 грудня 2016 р.