Справа № 826/686/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21 грудня 2016 року 12 год. 50 хв. № 826/686/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Дрогобицький державний педагогічний університет імені Івана Франка, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач, Міносвіти), третя особа: Дрогобицький державний педагогічний університет імені Івана Франка (далі - третя особа, Дрогобицький університет), про зобов'язання відповідача вжити передбачених Положенням про Міністерство освіти і науки України заходів, які б забезпечили визнання в зарубіжних країнах кваліфікації позивача за спеціальністю «фізична реабілітація».

В обґрунтування позову зазначено, що обов'язком відповідача є виконання завдань, покладених на нього відповідним нормативно-правовим актом, та взаємодіяти з відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/686/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні колегією суддів.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах.

Представники відповідача та третьої особи у відповідне судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач та третя особа повідомлені належним чином. При цьому, через канцелярію до суду від представників відповідача та третьої особи надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування. Крім того, представником третьої особи також подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у 2004 році закінчив Дрогобицький університет та отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Фізичне виховання і спорт» та здобув кваліфікацію бакалавра фізичного виховання і спорту. У 2005 році позивач закінчив Дрогобицький університет та отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Фізична реабілітація» та здобув кваліфікацію спеціаліста з фізичної реабілітації.

У жовтні 2015 року позивач звернувся із заявою до Міносвіти, в якій вказав, що між ним та Дрогобицьким університетом укладено договір у 2000 році для підготовки позивача на денній формі навчання за спеціальністю «Фізична реабілітація», проте за результатом навчання отримав диплом бакалавра за кваліфікацією «Фізичне виховання і спорт». У зв'язку із наведеним його диплом спеціаліста за кваліфікацією «Фізична реабілітація» не визнають у профільних закладах Словаччини та Польщі, де він намагався працевлаштуватися, у зв'язку з чим він просить відповідача вжити організаційних заходів щодо забезпечення визнання його кваліфікації в зарубіжних країнах.

Управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міносвіти листом №7/2-18-1049-15 від 04 грудня 2015 року надало відповіді на заяви позивача від 02 жовтня 2015 року та від 18 листопада 2015 року, в якому повідомлено наступне.

Відповідно до Переліку напрямів та спеціальностей, за якими здійснюється підготовка фахівців у вищих навчальних закладах за відповідними освітньо-кваліфікаційними рівнями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 1997 року №507, спеціальність «Фізична реабілітація» належала до напряму підготовки « 0102 Фізичне виховання і спорт». Підготовка фахівців зі спеціальності «Фізична реабілітація» здійснювалася за освітньо-кваліфікаційними рівнями бакалавр (6.010200), спеціаліст (7.010202) і магістр (8.010202).

Відповідно до п. 29 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1998 року №65, особи, які успішно пройшли державну атестацію, отримують документи встановленого зразка про здобуття базової вищої освіти за відповідним напрямом підготовки та кваліфікації бакалавра.

Відповідно до п. 35 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1998 pоку №65, особи, які успішно пройшли державну атестацію, отримують документи встановленого зразка про здобуття повної вищої освіти за спеціальністю та кваліфікації спеціаліста.

Згідно з навчальним планом спеціальності «Фізична реабілітація», затвердженим вченою радою Дрогобицького університету 19 квітня 2001 року (протокол №4) і введеним в дію наказом ректора університету №170 від 31 травня 2001 року, здобувачам освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра присвоєна кваліфікація «Бакалавр з фізичного виховання і спорту», а здобувачам освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста присвоєна кваліфікація «Спеціаліст з фізичної реабілітації».

Додатково повідомлялось, що українська сторона не може впливати на законодавство інших країн, у тому числі й з питань, пов'язаних з визнанням іноземних кваліфікацій. При проведенні процедури визнання документів про освіту існують випадки, коли компетентні органи країн передбачають певні вимоги, виконавши які, заявник отримує доступ до ринку праці відповідної країни.

У разі необхідності, компетентні органи з визнання документів про освіту словацької та чеської сторін можуть звернутися за додатковим роз'ясненням безпосередньо до Національного центру академічної мобільності Міносвіти (National Information Centre of Academic Mobility (ENIC UKRAINE)) за адресою: просп. Перемоги, 10, м. Київ; http://www.enic.іn.ua або до Дрогобицького університету.

ENIC UKRAINE готовий надати всю необхідну інформацію щодо присвоєної позивачу кваліфікації відповідно до запитів словацької та/чи чеської сторін.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Міністерство освіти і науки України» від 16 жовтня 2014 року №630 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення), Міністерство освіти і науки України (далі - Міністерство) є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Відповідно до покладених на Міністерство завдань відповідач здійснює нормативно-правове регулювання у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності; забезпечує інтеграцію вітчизняних освіти і науки, інших сфер, що належать до його компетенції, з неухильним дотриманням принципів збереження і захисту національних інтересів; формує перелік галузей знань і перелік спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, зокрема за поданням Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, та подає їх на розгляд Кабінету Міністрів України; затверджує перелік спеціальностей, прийом на навчання за якими здійснюється з урахуванням рівня творчих та/або фізичних здібностей вступників; за дорученням і в межах, встановлених Кабінетом Міністрів України, реалізує права і обов'язки уповноваженого органу стосовно заснованих державою вищих навчальних закладів тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 1997 №507 затверджено Перелік напрямів та спеціальностей, за якими здійснюється підготовка фахівців у вищих навчальних закладах за відповідними освітньо-кваліфікаційними рівнями, яким визначено, що спеціальність «Фізична реабілітація» належить до напряму підготовки « 0102 Фізичне виховання і спорт». Підготовка фахівців зі спеціальності «Фізична реабілітація» здійснювалася за освітньо-кваліфікаційними рівнями бакалавра (6.010200), спеціаліста (7.010202), магістра (8.010202).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1998 року №65 затверджено Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), відповідно до п.п. 29, 35 якого, особи, які успішно пройшли державну атестацію, отримують документи встановленого зразка про здобуття базової вищої освіти за відповідним напрямом підготовки та кваліфікації бакалавра.

Особи, які успішно пройшли державну атестацію, отримують документи встановленого зразка про здобуття повної вищої освіти за спеціальністю та кваліфікації спеціаліста.

Таким чином, видані позивачу дипломи 2004 та 2005 років відповідають нормам чинного на той час законодавства.

Виходячи з аналізу наведених постанов Кабінету Міністрів України «фізична реабілітація» - це спеціальність, а не кваліфікація, а «фізичне виховання і спорт» - напрям підготовки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Міносвіти, як центральний орган виконавчої влади, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України при наданні відповіді позивачу.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», не допускається судових рішень, які зобов'язують до вчинення дій, які не є обов'язковими для відповідача за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Дрогобицький державний педагогічний університет імені Івана Франка, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити сторонам та третій особі (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда