Справа № 308/3492/16-а
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3492/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві та рядового поліції Калинич Миколи Миколайовича - інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві та рядового поліції Калинич Миколи Миколайовича - інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

В позові зазначає, що постановою серії ПС2 № 839523, винесеною рядовим поліції Калинич М.М. - інспектором роти № 1 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві, від 23.03.2016 р., на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. З постанови вбачається, що 23.03.2016 р., о 15-й год., в м. Ужгороді, рухаючись по вул. Ф. Ракоці, 13, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Шевролет» не виконав вимог дорожнього знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено», чим допустив порушення п. 8.4. в ПДР України. Вказує, що 23.03.2016 р. рухаючись по пл. Народній, при виїзді на вул. Ломоносова, він зупинився перед знаком «проїзд без зупинки заборонено». Враховуючи, що даний знак вимагає зупинку перед пішохідним переходом, перед яким він установлений, він впевнившись, що пішоходів немає, почав рух. Проїхавши по вул. Ломоносова 50 метрів він побачив перед собою патрульний автомобіль, який зупинився посеред проїжджої частини. Застосовуючи екстрене гальмування він зупинився. Переконавшись в можливості проїзду він почав рух далі. Після цього через 30 метрів руху почув нерозбірливий гуркіт з патрульного авто, який не обладнаний червоним проблисковим маяком, він припустив, що можливо йому варто було б зупинитись. З патрульного авто вибіг рядовий та запропонувавши йому від'їхати з вул. Ломоносова на іншу вулицю, пішов в свій автомобіль. Надалі зупинившись перед його авто по вул. Гойди рядовий вказав на те, що він порушив правила дорожнього руху. Після цього почав вимагати від нього посвідчення водія, свідоцтво реєстрації транспортного засобу та поліс страхування, отримавши які пішов до патрульного авто і передав вказані документи іншій особі, яка і виносила постанову у справі про адміністративне порушення. Його пояснень слухати вказані особи не бажали, а його тверджень до уваги не взято. Просить врахувати, що він взагалі не рухався по вул. Ф. Ракоці, тим більше біля номеру 13. По вул. Ф.Ракоці 13 взагалі відсутній знак 2.2, вказаний патрульний авто теж не був на даній вулиці. Також по руху його авто по пл. Народній, при виїзді на вул. Ломоносова, взагалі були відсутні заборонні знаки. Знак 2.2 є знаком пріоритету, відповідно і дотримання вимог такого знаку передбачена іншим пунктом ПДР. Враховуючи, що видимість знаку 2.2 з місця руху авто по пл. Народній є обмеженою, знак не видно не те що за 100 метрів, як того вимагають ПДР, його не видно навіть за 20 метрів, вважає, що ставлення з боку особи, яка виносила постанову є упередженим. Відповідач рядовий поліції Калинич М.М. з місця розташування патрульного авто не міг бачити чи порушував він ПДР, чи зупинявся він перед знаком чи ні, вважає, що рядовий поставився до нього упереджено і притягнув його до адміністративної відповідальності безпідставно і необґрунтовано. Ознайомившись з постановою він так і не зрозумів за що його притягнено до адміністративної відповідальності. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а винесення постанови є безпідставним. А тому просить скасувати постанову серії ПС2 № 839523 від 23.03.2016 р.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Представник відповідача УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Через канцелярію суду надійшла заява не підписана представником відповідача про перенесення розгляду справи на іншу дату, а тому суд в порядку ст. 128 КАС України розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач інспектор роти № 1 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві рядовий поліції Калинич М.М. в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд в порядку ст. 128 КАС України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 839523 від 23 березня 2016 року, винесеною інспектором роти № 1 батальйону УПП в містах Ужгороді та Мукачеві рядовим поліції Калинич М.М., до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з вказаною постановою позивач керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», н/з НОМЕР_1, 23 березня 2016 року, 15 год. 00 хв., в м. Ужгород по вул. Ф. Ракоці 13 не здійснив зупинку під знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п. 8.4 в) ПДР України.

Вважаючи, що вказана постанова не відповідає вимогам законодавства, позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 8.1 Правил передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху знак «Проїзд без зупинки заборонено» - забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини 1, 2 і 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, фото- відеозапис, яким зафіксовано адміністративне правопорушення, представник відповідача не надав.

Також представником відповідача в судове засідання не надано заперечення проти адміністративного позову, рядовий поліції, яким було винесено оскаржувану постанову, на виклик суду не з'явися, доказів які б підтверджували вчинення правопорушення позивачем не надав.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та не спростовано позицію позивача.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за наведених обставин оскаржувана постанова не може залишатися в силі, а тому позов слід задовольнити і скасувати постанову інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві рядового поліції Калинич М.М. у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 839523 від 23 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч. 1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Під час розгляду справи позивачем подано заяву про поновлення строку на оскарження постанови, яка мотивована тим, що враховуючи той факт, що з дня винесення постанови по день подання позову він знаходився у відпустці, вважає, що строк пропущений з поважних причин, а також беручи до уваги, що адвокат є самозайнятою особою доказів перебування у відпустці надати не представляється за можливе. За таких умов, вирішити питання про оскарження постанови вчасно не представлялось можливим, а пропуск строку, який пропущено всього на один день, може бути визнано поважним і поновлено.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Bellet v. Fгаnсе, в якому зазначено, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладене, у відповідності до ст. 102 КАС України суд вважає за можливе поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, оскільки такий останнім на думку суду пропущено з поважних причин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 70, 71, 102, 159-163, 171-2 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві рядового поліції Калинич М.М. у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 839523 від 23 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч. 1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення постанови, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча Сарай А.І.