Справа № 826/4153/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

28 грудня 2016 року 08:55 справа №826/4153/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціональної поліції України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення по рапортам позивача від 18 січня 2016 року та від 09 лютого 2016 року про ненадання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 2) зобов'язати відповідача видати наказ про надання позивачу, заступнику начальника управління - начальнику відділу Головного слідчого управління Національної поліції України, відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4153/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 28 вересня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив; за спільним клопотанням представників сторін на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року обіймає посаду заступника начальника управління - начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України на підставі наказу Національної поліції України "По особовому складу" №66 о/с.

18 січня 2016 року позивачем подано рапорт до Національної поліції України про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

До вказано рапорту позивачем додано: копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 19 січня 2007 року; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 30 листопада 2013 року; копію наказу ТОВ "Керуюча компанія "Маріупольська інвестиційна група" від 24 грудня 2015 року №41 К- ; копію довідки ТОВ "Керуюча компанія "Маріупольська інвестиційна група" від 18 січня 2016 року №1 про вихід на роботу ОСОБА_2

09 лютого 2016 року на додаток до рапорту від 18 січня 2016 року позивач звернувся до відповідача із рапортом про надання копії довідки управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про припинення виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Листом Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 11 лютого 2016 року №12/1/2-8аз.9аз повідомлено ОСОБА_1, що позитивне рішення щодо надання відпусток для догляду за дитиною може бути прийняте за умови відсутності негативного висновку центральної апеляційної атестаційної комісії за результатом розгляду його апеляційної скарги, а також наданням ОСОБА_1 документів про припинення виплати його дружині допомоги для догляду за дитиною.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по рапорту ОСОБА_1 про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з огляду на те, що подані позивачем документи для отримання відпустки для догляду за дитиною відповідають вимогам, визначених чинним законодавством; крім того станом на момент звернення ОСОБА_1 і з відповідним рапортом до відповідача, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, а відтак, у останнього були відсутні правові підстави для неприйняття позитивного рішення щодо винесення наказу про надання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Стаття 92 Закону України "Про Національну поліцію" гарантує, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв'язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до частини третьої статті 179 Кодексу законів про працю України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Згідно з частиною шостою статті 179 Кодексу законів про працю України у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов'язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Частина сьома статті 179 Кодексу законів про працю України передбачає, що відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Статтею 181 Кодексу законів про працю України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про відпустки" визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Згідно з частиною третьою статі 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується, зокрема гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України "Про відпустки" визначено, що установлюються такі види відпусток, зокрема відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Як визначено у статті 18 Закону України "Про відпустки", після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості.

Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 20 Закону України "Про відпустки" відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків і батьків-вихователів), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що батько дитини має право на отримання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за умови надання на довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

На підставі наявних у справі документів, що подавались ОСОБА_1 до відповідача в якості додатків до рапортів від 18 січня 2016 року та 09 лютого 2016 року, суд встановив, що такі документи є належною підставою для надання позивачу відпустки по догляду за дитиною.

Необґрунтованими є доводи позивача про неможливість прийняття рішення про надання позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з огляду на відсутність позитивного висновку центральної апеляційної атестаційної комісії за результатом розгляду його апеляційної скарги, так як на час подання рапортів про надання відпустки, ОСОБА_1 продовжував перебувати у трудових відносинах із відповідачем, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по рапорту позивача та задоволенню позовних вимог в цій частині.

Суд також звертає увагу, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2016 року по справі №826/2009/16, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року, визнано протиправним рішення Національної поліції України в частині включення ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, що складений на виконання підпункту 1 пункту 2 Наказу Національної поліції України від 26 листопада 2015 року №116 "Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України"; визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №2 Національної поліції України, що оформлене протоколом від 12 січня 2016 року та зазначене в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа в частині зазначення "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийняте відносно ОСОБА_1; визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Центральної апеляційної атестаційної комісії №2 Національної поліції України, оформлене протоколом від 28 березня 2016 року та зазначене в розділі V "Висновок апеляційної атестаційної комісії" атестаційного листа в частині зазначення "відхилити скаргу", прийняте відносно ОСОБА_1; визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 18 квітня 2016 року №243 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію"; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України.

У свою чергу, суд не погоджується із позовними вимогами про зобов'язання відповідача видати наказ про надання позивачу, заступнику начальника управління - начальнику відділу Головного слідчого управління Національної поліції України, відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому що видання відповідних наказів є дискреційними повноваженнями відповідача.

Водночас, як встановлює частина друга статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведену процесуальну норму Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача в рамках даного адміністративного спору необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 з урахуванням висновків даної постанови.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної бездіяльності з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з формулювання позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не надання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за результатами розгляду рапортів від 18 січня 2016 року та від 09 лютого 2016 року.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Національну поліцію України повторно розглянути рапорти ОСОБА_1 про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з урахуванням висновків даної постанови.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов