Справа № 2а-11589/10/1370
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2011 р. № 2а-11589/10/1370

о 12 год., 06 хв. м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В.

секретар судового засідання Голуб О.Є.

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу

за позовомУправління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області, представник ОСОБА_1 (довіреність № 1871/01 від 21.04.2010 року)
доВідділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції, представник не з'явився
провизнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення штрафу від 29.11.2010 року за № В4-615

ВСТАНОВИВ:

Позивач Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції про скасування постанови про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення штрафу від 29.11.2010 року за № В4-615.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є незаконною, з підстав, що законодавцем не прийнято жодного нормативно правового акту на виконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено в якому порядку та яким чином обчислювати розмір мінімальної пенсії за віком, оскільки у законодавстві не визначено такої величини як «мінімальна пенсія за віком». Крім цього, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Кошти на виплату підвищення до пенсії як «дитині війни»позивачу не виділялись, розрахунковий рахунок по надходженню вказаної виплати відсутній.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала лише в частині скасування постанови про накладення штрафу від 29.11.2010 року за № В4-615, оскільки постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2010 року, яка набрала законної сили, скасовано постанову Відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 22069424 від 21.10.2010 року за невиконання вимог якої відповідачем прийнято оскаржувану постанову. Решту позовних вимог представник позивача не підтримала.

Відповідач, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, заперечення на позовну заяву не подав.

Безпосередньо, всебічно, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив наступні обставини:

21.10.2010 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 ВП № 22069428 відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа № 2а-250/09 виданого 30.09.2010 року Мостиським районним судом Львівської області про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області нарахувати і виплатити ОСОБА_3 підвищення до пенсії отриманої у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та в період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком, право на яке надане ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та надано строк для добровільного виконання судового рішення до 28.10.2010 року.

Судове рішення у встановлений строк позивачем не виконано, заходів щодо його виконання не вжито.

29.11.2010 року державним виконавцем виконавця відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову № В4-615 про накладення штрафу за невиконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк в розмірі 680,00 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження»за № 606-ХІV від 21.04.1999 року із змінами і доповненнями, КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим же Законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 3 цього ж Закону, державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі документи - виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно ч. 1 ст. 5 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на громадян і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 7 ст. 111 цього ж Закону України, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення повного і своєчасного вчинення виконавчих дій.

Згідно ч. 2 ст. 25 цього ж Закону України, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Згідно ч. 5 ст. 30 цього ж Закону України, якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Згідно ст. 76 цього ж Закону, після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення.

У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 85 цього ж Закону, у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Представником позивача подано суду копію постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2010 року, якою скасовано постанову Відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 22069424 від 21.10.2010 року. Вказана постанова набрала законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом враховуються пояснення представника позивача про обґрунтованість скасування постанови про накладення штрафу від 29.11.2010 року за № В4-615, прийнятої у звязку з невиконанням судового рішення у встановлений строк, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження скасована судовим рішенням яке набрало законної сили. Відтак, у відповідача відсутні правові підстави накладення штрафу, оскільки оскаржувана постанова про накладення штрафу не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції неправомірними, такі задоволенню не підлягають, оскільки на час прийняття постанови про накладення штрафу відповідали Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача зупинити виконавче провадження, такі також задоволенню не підлягають, оскільки Закон України «Про виконавче провадження»встановлює право державного виконавця зупинити виконавче провадження, а не обовязок щодо вчинення таких дій.

Представник позивача в судовому засіданні вказані позовні вимоги в частині визнання дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції неправомірними та зобовязання відповідача зупинити виконавче провадження не підтримала.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобовязані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що позивачем не зроблено.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням вимог ст. 162 КАС України, адміністративний позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправною і скасуванню постанови Відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції від 29.11.2010 року за № В4-615 про накладення штрафу.

Розподіл судових витрат згідно ст. 94 КАС України не застосовується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити частково.

2. Визнати протиправною і скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції від 29.11.2010 року за № В4-615 про накладення штрафу.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду, у порядку та строки згідно ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанову складено в повному обсязі 14.02.2011 року.

Суддя Гавдик З.В.