Справа № 551/1185/16-а
Суддя: Сиволап Д. С.
Дата ухвалення: 2017-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 551/1185/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2017 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сиволапа Д.С.,

секретаря Кулинченко О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с. Шишаки Шишацького району Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Яреськівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шишацького районного суду з позовом до Яреськівської сільської ради про визнання дій по відмові у наданні публічної інформації незаконними та зобов'язання вчинити дії по наданню такої інформації.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 15 листопада 2016 року він звернувся до Яреськівської сільської ради із належним чином оформленим запитом на отримання публічної інформації, а саме завірених копій рішень Яреськівської сільської ради за період з 01.01.2016 року по 15.11.2016 року.

Своїм листом від 18.11.2016 відповідач відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації посилаючись на те, що запитувана інформація не підлягає розповсюдженню, а надати її в електронному вигляді не має можливості через відсутність у запиті даних про електронну адресу позивача.

Вважаючи дії відповідача такими, що не відповідають вимогам законодавства та порушують його права, позивач просив визнати дії відповідача по відмові у наданні запитуваної інформації незаконними та зобов'язати його надати завірені належним чином копії рішень сільської ради за вищезазначений період.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Пояснили, що позивач як учасник АТО має ряд пільг, передбачених для учасників бойових дій. З метою аналізу рішень Яреськівської сільської ради в даній сфері ним були запитані вказані рішення, іншими даними, що до реквізитів даних документів він не володіє. Запитувану інформацію позивач просив надати в електронному вигляді в тому числі і на наданий ним матеріальний носій інформації.

Представник відповідача усно та письмово заперечував проти позову посилаючись на те, що у запиті позивачем не вказано конкретних реквізитів запитуваних рішень та яким саме органом вони прийняті, а саме сесією сільської ради чи виконавчим комітетом. Враховуючи викладене та значну кількість прийнятих радою рішень, відповідач не в змозі вирахувати вартість витрат на копіювання запитуваної інформації.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують.

15 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Яреськівської сільської ради із запитом про надання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». У вказаному запиті позивач просив надати йому завірені належним чином копії рішень Яреськівської сільської ради за період з 01.01.2016 по 15.11.2016 року в електронному вигляді. Вказаний запит був отриманий відповідачем 15.11.2016 про що свідчить відповідний вхідний реєстраційний номер (а.с.6).

Відповідач своїм листом від 18 листопада 2016 року № 02-35/985 відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації на підставі п.п. 1-2 ч.5 ст. 19, п. 4 ч.1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зокрема відмова мотивована тим, що у запиті не зазначено вид запитуваної інформації, її назва, відомі реквізити чи зміст запитуваних рішень. При цьому кожний з запитуваних документів чи їх частина є самостійним предметом запиту на інформацію. В зв'язку з цим сільська рада не в змозі визначити розмір та спосіб сплати фактичних витрат на копіювання та пересилку копій документів.

Крім того відповідач послався на те, що вищевказаний Закон не вимагає від розпорядника інформації завіряти копії документів, що надаються на інформаційний запит, а вказаний запит також не містить даних електронної пошти запитувача інформації при тому, що запитувану інформацію останній просив надати в електронному вигляді.

Відповідно до ч.2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ч.1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч.1 вказаної статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (Дала Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Одним зі шляхів забезпечення доступу до інформації є її надання за запитами на інформацію (ч.2 ст.5 Закону № 2939-VI).

Згідно ст. 14 Закону 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані:

1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації;

6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Статтею 19 Закону 2939-VI визначені вимоги до запиту на інформацію.

Так, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Частиною 1 ст. 22 Закону 2939-VI визначено випадки у яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, а саме:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як встановлено зі змісту листа відповідача від 18.11.2016 № 02-35/985, яким позивачу було відмовлено у наданні запитуваної інформації, а також зі змісту усних та письмових заперечень відповідача основною причиною відмови у наданні позивачу публічної інформації стала невідповідність надісланого ним запиту вимогам пунктів 1-2 ч. 5 ст. 19 Закону 2939-VI в частині відсутності у запиті відомостей про електронну адресу запитувача зважаючи на те, що необхідну інформацію він просить надати у електронній формі, а також те, що у запиті не зазначено реквізитів запитуваних рішень сільської ради, кожне з яких, на думку відповідача, повинно бути самостійним предметом запиту.

При цьому свою позицію відповідач обґрунтував положеннями Постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації».

З вищевказаною позицією відповідача суд погодитись не може та вважає, що вона виникла помилково внаслідок несистемного тлумачення приписів Закону № 2939-VI та керівних роз'яснень ВАСУ суб'єктом, який не входить до системи органів судової влади, а отже не є адресатом таких роз'яснень.

Так, згідно роз'яснень наведених у п. 9.4 вищевказаної Постанови Пленуму ВАС України роз'яснив, що запитуючи копію документа, особа не зобов'язана наводити конкретну інформацію, яку вона має намір з його допомогою отримати, а повинна вказати вид, назву, реквізити чи зміст документа, якщо їй це відомо. Такий документ або його частина, доступ до якої не обмежений, є самостійним предметом запиту на інформацію (пункт 2 частини п'ятої статті 19 Закону № 2939-VІ).

В даному випадку ВАСУ мав на увазі не те, що в разі запитування декількох документів реквізити кожного з них повинні бути відображені у окремому інформаційному запиті, а лише роз'яснив, що належним способом оформленням запиту на публічну інформацію в контексті п.2 ч.5 ст. 19 Закону № 2939-VІ є посилання запитувача на реквізити документи в яких міститься потрібна йому інформація, якщо йому така інформація звісно відома.

Крім того згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про інформацію» (далі Закон № 2657-XII) інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ч 2 ст. 7 Закону № 2657-XII ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Аналіз частини другої статті 34 Конституції України та частини другої статті 7 Закону № 2657-XII свідчить, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну.

Пунктом 1 ст. 19 Закону 2939-VI передбачена альтернативна можливість зазначення запитувачем у запиті на надання публічної інформації поштової адреси або адреси електронної пошти. При цьому будь яких вказівок на те, що відомості які запитуються в електронній формі повинні бути надіслані лише на електронну адресу запитувача закон не містить.

Отже запитувана інформація могла бути надана позивачу відповідачем шляхом направлення на його поштову адресу матеріального носія електронної інформації (дискета, компакт диск тощо) з відповідними електронними копіями документів або пропозиції позивачу отримати у визначені відповідачем час та місці вказані документи на власний носій електронної інформації.

Таким чином, запит позивача про надання йому копій рішень Яреськівської сільської ради за період з 01.01.2016 по 15.11.2016 року відповідає вимогам ч.5 ст. 19 Закону № 2939-VІ, а отже повна відмова відповідача у наданні позивачу запитуваної інформації не ґрунтується на нормах закону та позовні вимоги в цій частині підтягаються задоволенню.

В той же час вимоги позивача про надання запитуваної інформації у вигляді завірених копій не ґрунтуються на вимогах Закону № 2939-VІ оскільки його положеннями такого обов'язку для розпорядника інформації не передбачено. Крім того, на думку суду, з огляду на положення п.п. 5.26, 5.27 ДСТУ 4162-2003 «Вимоги до оформлювання документів» вимоги позивача про надання йому в електронному вигляді належним чином завірених копій рішень сільської ради є взаємовиключними, а отже вказана вимога задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог позивача про визнання дій відповідача по відмові у наданні публічної інформації незаконними та часткового задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача надати копії рішень Яреськівської сільської ради за період з 01 січня по 15 листопада 2016 року без вказівки на необхідність надання копій вказаних рішень у завіреному вигляді.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив з наступного.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Від сплати судового збору за подання позовної заяви позивач звільнений на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.18).

Документально підтверджені судові витрати у справі понесені позивачем становлять 500 грн. сплачених ним за надання правової допомоги представнику ОСОБА_2 (а.с.12).

Представник позивача ОСОБА_2 є фахівцем у галузі права, що підтверджується копією диплома спеціаліста НОМЕР_1 (а.с.17), а також витягом з ЄДРПОУ згідно якого одним з видів діяльності вказаної особи є діяльність у сфері права (а.с.14).

Надання ОСОБА_2 правової допомоги ОСОБА_1 передбачена умовами відповідного договору між вказаними особами від 07 листопада 2016 року (а.с.8-10).

Таким чином, витрати позивача на надання йому правової допомоги ОСОБА_2 можуть бути компенсовані в порядку ст.ст. 16, 90, 94 КАС України.

Наданий представником позивача розрахунок часу виконаних ним юридичних послуг у вигляді процесуальних дій, що передують стадії відкриття провадження у справі (а.с.15) на думку суду є обґрунтованим, а отже сума правової допомоги, що підлягає компенсації не перевищує встановлених законом граничних норм.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 71, 94, 128, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Яреськівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Яреськівської сільської ради щодо відмови у наданні доступу до публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 15 листопада 2016 року.

Зобов'язати Яреськівську сільську раду надати ОСОБА_1 доступ до публічної інформації за його запитом від 15 листопада 2016 року шляхом надання в електронному вигляді копій рішень Яреськівської сільської ради, прийнятих в період з 01 січня 2016 року по 15 листопада 2016 року.

Стягнути з Яреськівської сільської ради (Полтавська область, Шишацький район, с. Яреськи, вул. Козацький шлях, 33, ) на користь ОСОБА_1 500 (п'ятсот) грн. на відшкодування понесених ним судових витрат.

Копію постанови вручити учасникам судового розгляду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії її повного тексту до Харківського апеляційного адміністративного суду через Шишацький районний суд Полтавської області.

Суддя Д.С. Сиволап