Справа № 159/4965/16-а
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2017-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/4965/16-а
Провадження № 2-а/159/78/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 січня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого судді Логвинюк І. М.,

розглянувши у скороченому провадженні в м. Ковелі Волинської обл. справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:
Позивач 27.12.16 р. звернулась до суду з вказаним вище адміністративним позовом, обґрунтованим тим, що вона є 19.08.66 р. н., 28.09.16 р. звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 50 р. як дружина військовослужбовця, який загинув при виконанні службових обов`язків, надавши на вимогу відповідача всі необхідні документи. Однак, їй було відмовлено у призначенні пенсії листом відповідача № 8 632/02 21 - 22 від 17.10.16 р. з тих мотивів, що її чоловік - ОСОБА_2 - не належав до військовослужбовців, так як в період проходження зборів військовозобов`язані не мають статусу військовослужбовця і для поширення дії абз. 6 п. 3 розд. XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підстав немає. З рішенням відповідача вона не погоджується, вважає його неправомірним, незаконним, таким, що порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення. Покликаючись на ч. 1 ст. 44, абз. 6 п. З розд. XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058 - 1V від 09.07.03 р., ст. 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та їх сімей» від 05.11.91 р. № 31788 ХП, ст. ст. 1 - 1, 3, 5, 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. ст. 2, 9, 24, 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232 - ХП від 25.03.92 р., преамбулу, ст. ст. 3, 13 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 р. № 2011 - ХІІ, п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 4 постанови КМ України від 12.05.94 р. № 302, Типове Положення про управління праці та соцзахисту населення, п. 43 Порядку подання та оформлення документів та призначення пенсії № 22 - 1 від 25.11.05 р., зазначає, що при зверненні за призначенням пенсії нею було подано посвідчення сім`ї загиблого, видане на її ім`я серії НОМЕР_1 від 03.04.01 р., що підтверджує її статус дружини загиблого військовослужбовця, що був встановлений у 1991 р. Ковельським міськвійськоматом Волинської області. Вона проінформувала відповідача про те, що її сім`я отримувала пенсію по втраті годувальника як сім`я загиблого військовослужбовця на двох неповнолітніх дітей після загибелі чоловіка до досягнення дітьми повноліття, про що є матеріали архівної пенсійної справи. Однак, відповідач наведене вище не взяв до уваги. Встановлення статусу дружини загиблого (померлого) військовослужбовця не належить до повноважень відповідача, вона по даний час перебуває на обліку в управлінні праці та соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради Волинської області як сім`я загиблого військовослужбовця та користується відповідними пільгами та гарантіями. Покликаючись на ст. 19 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 71, ст. 72 КАС України, просить позов задовольнити та визнати дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком протиправними; зобов`язати відповідача призначити та виплачувати їй з 19.08.16 р. пенсію за віком відповідно до абз. 6 п. 3 розд. XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Просить стягнути суму сплаченого нею судового збору з Державного бюджету, постанову суду скерувати до негайного виконання.
Відповідачем 04.01.17 р. подано до суду письмове заперечення проти позову, обгрунтоване тим, що він, приймаючи 22.11.16 р. рішення № 112 про відмову у призначенні позивачеві пенсії, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства на момент звернення позивача за призначенням пенсії. Позивач звернулась до нього за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника як дружині військовослужбовця, який загинув при виконанні обов`язків військової служби, згідно ст. ст. 29, 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Для підтвердження права на призначення пенсії за віком після досягнення 50 р. позивач надала: копію посвідчення сер. НОМЕР_1 , виданого їй Ковельським ОМВК 03.04.01 р., за яким вона має право на пільги, встановлені законодавством для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. У посвідченні проставлено штамп «Сім`я загиблого»; копію свідоцтва про смерть чоловіка - ОСОБА_2 , виданого відділом загсу Ковельського міськвиконкому 30.08.91 р., сер. НОМЕР_2 ; копію повідомлення в/ч № НОМЕР_3 від 12.09.91 р. про загибель призваного на військові збори перепідготовки спеціалістів обслуговування техніки сержанта запасу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні службових обов`язків 29.12.91 р.; копію повідомлення Ковельського ОМВК про загибель її чоловіка - ОСОБА_2 при виконанні службових обов`язків 29.12.91 р.. Покликаючись на п. «г» ст. 3, ч. 1, п. «в» ч. 4 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зазначає, що відповідне зниження пенсійного віку жінкам застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01.01.22 р.. Покликаючись на п. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зазначає, що останнім такий вид служби як перебування на військових зборах не передбачений. Виконання військового обов`язку в мирний час полягає у дотриманні порядку і правил військового обліку, проходження зборів, збереженні та вдосконаленні військовозобов`язаними знань, навичок і умінь, необхідних для виконання ними обов`язків військової служби у воєнний час відповідно до військово - облікових чи цивільних спеціальностей. Але в цей період військовозобов`язані не мають статусу військовослужбовця. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув при виконанні службових обов`язків, не мав статусу військовослужбовця і не належав до осіб, на яких поширюються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом_для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей. Покликаючись на ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зазначає, що пенсійний вік для жінок, які народились з 01.04.61 р., становить 60 р.. Відповідно, для призначення пенсії згідно з п. «в» ч. 4 ст. 30 цього Закону необхідний пенсійний вік становить 55 років. Для призначення позивачеві пенсії у зв`язку з втратою годувальника як дружині військовослужбовця, який загинув при виконанні обов`язків військової служби, згідно ст. ст. 29, 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підстав немає. Просить у задоволенні позову відмовити.
05.01.17 р. відповідачем подано до суду додатково письмове пояснення по суті позову, що полягає у тому, що відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право не пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. П. «в» ч. 4 ст. 30 цього Закону встановлено, що батьки та дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є інвалідами. Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абз. 1 цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01.01.22 р.. Абз. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Абз. 2 ст. 26 цього закону передбачено зменшений вік виходу на пенсію для жінок, які народились до 01.04.61 року. Відповідно, для призначення пенсії згідно п. «в» ч. 4 ст. 30 цього Закону необхідний пенсійний вік для позивача становить 55 р.. На час звернення за пенсією позивач досягла віку 50 р.. Для призначення позивачеві пенсії у зв`язку з втратою годувальника як дружині військовослужбовця, який загинув при виконанні обов`язків військової служби, згідно ст. 29, ЗО Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підстав немає.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового

державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФ України визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абз 6 п. 3 розд XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про

загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, до прийняття відповідного закону військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків), мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого відділом ЗАГСу Ковельського міськвиконкому Волинської області 30.08.86 р., тоді ж було укладено шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і подружжю було присвоєно прізвище ОСОБА_4 .

Як слідує з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 30.08.91 р. відділом ЗАГСу, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Любомлі Волинської обл..

Як слідує з копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я позивача Ковельським ОМВК у 2001 р., позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Відповідно до копії листа відповідача № 8 632/02 - 21 22 від 12.10.16 р., позивач,

дійсно, 28.09.16 р. звернулась до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 р. як дружині військовослужбовця, який загинув при виконанні обов`язків військової служби, надавши копію вищезгаданого посвідчення та ряд інших документів. Відповідачем було відмовлено у призначенні такої пенсії з обгрунтуванням такого рішення тим, що її чоловік на час смерті не мав статусу військовослужбовця і підстав для поширення на неї як члена сім`ї положень абз 6 п. 3 розд XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», немає.

У ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що визначає основи соціального захисту такої пільгової категорії осіб як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наведено визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

У період перебування чоловіка позивача на військових зборах діяв Закон СРСР від 12.07.67 р. N 1950 - VII "Про загальний військовий обов`язок".

Відповідно до ст. ст. 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії ВР СРСР від 17.12.80 р. N 3535 -X) військова служба складалась з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменувались військовослужбовцями, а ті, що перебували у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами ст. ст. 7 - 9 цього Закону військовослужбовці приймали військову присягу на вірність своєму народові, поділялись на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоювалось відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користувались всією повнотою соціально - економічних, політичних та особистих прав і свобод і несли усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.92 р. N 2232 - XII "Про військовий обов`язок і військову службу", що набрав чинності з 12.05.92 р., тобто, після смерті чоловіка позивача.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 цього Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами ч. 1 ст. 16 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.91 р. N 1934 XII, що набрав чинності тоді ж, тобто, після смерті чоловіка позивача, однак, до набуття нею статусу дружини дружина військовослужбовця, який загинув при виконанні службових обов`язків, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Суд вважає, що Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (п. 3 п. 1 ст. 3 цього Закону).

Суд приходить до переконання, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходили збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у т. ч. за Законом України «Про військовий обов`язок», що втратив чинність на даний час, у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Можливість отримання пільги, передбаченої абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень

Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачем як дружиною, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер під час військових зборів, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою.

Та обставина, що позивач є 19.08.66 р. н., стверджується копією її паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого 25.02.97 р. Ковельським МРВ У МВС України у Волинській області.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_7 , заведеної 10.09.83 р. на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час звернення із заявою про призначення пенсії до відповідача, позивач мала достатній страховий стаж.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (ст. 31).

Відповідно до положень п. в ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є інвалідами. При цьому, зазначено, що відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абз. 1 цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01.01.22 р..

Як слідує зі змісту ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абз. 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 р. н. і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

З вищенаведеного вбачається, що позивач на час звернення із заявою до відповідача досягла 55 - річного віку, має необхідний стаж та належить до категорії осіб, які мають право на вищевказане пільгове забезпечення, однак, для реалізації такого права позивач має досягнути віку 55 ти років.

А тому суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково та, для найповнішого захисту прав особи, визнати протиправними дії відповідача, що полягають у відмові у задоволенні заяви позивача з тієї підстави, що її чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не належить до категорії осіб, які загинули при виконанні службових обов`язків, та не мав статусу військовослужбовця і не належав до осіб, на яких поширюються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені Законом України для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей.
Однак, позовну вимогу позивача в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати їй пільгову пенсію, слід залишити без задоволення з огляду на те, що на час звернення до відповідача із відповідною завою позивач не досягла необхідного, а саме: 55 - ти річного віку.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.

ст. 159 163, 10, 11, 171 КАС України, ст. 26, абз. 6 п. 3 розд XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд

ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, що полягають у відмові ОСОБА_1 у призначенні останній пенсії за віком після досягнення 50 ти річного віку як дружині військовослужбовця, який загинув при виконанні обов`язків військової служби з тієї підстави, що чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не належить до категорії осіб, які загинули при виконанні службових обов`язків, та не мав статусу військовослужбовця і не належав до осіб, на яких поширюються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені Законом України для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, як про це зазначено Ковельським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України у листі № 8 632/02 21 22 від 17.10.16 р., адресованому ОСОБА_1 на заяву останньої від 28.09.16 р..
В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена через Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. до Львівського Апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий:І. М. Логвинюк