Справа № 805/4437/16-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 р. Справа №805/4437/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 12:25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аляб'єва І.Г., при секретарі судового засідання Дзюбі Д.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Колеснікової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (далі - Інспекція), у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області від 30 вересня 2016 року № 60-о;

- поновити його на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області;

- стягнути з Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки він займав посаду працівника, який знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, але станом на день його звільнення цей працівник не вийшов на роботу з відпустки вважає його звільнення незаконним. Вказує про відсутність юридичного факту, який є підставою для розірвання строкового трудового договору. Просив задовольнити позов.

Під час судового засідання відповідачем надані суду заперечення, у яких зазначається наступне.

09 вересня 2016 року основний працівник ОСОБА_3 повідомила про достроковий вихід з відпустки по догляду за дитиною з 03 жовтня 2016 року. У зв'язку з чим наказом від 30 вересня 2016 року позивача було звільнено. Просили відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, вислухавши позивача та представника відповідача встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, відповідно до наказу Інспекції від 29 липня 2015 року № 2-о з 04 серпня 2015 року прийнятий на посаду заступника начальника управління реєстрації платників та електронних сервісів - начальника відділу реєстрації та обліку платників і звітності Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області за переводом з кадрового резерву.

З 01 лютого 2016 року, відповідно до наказу Інспекції № 4-о позивача переведено на посаду головного державного інспектора відділу обслуговування платників на період відсутності основного працівника до дня виходу його з відпустки по догляду за дитиною.

09 вересня 2016 року відповідачем отримано письмове повідомлення від працівника інспекції ОСОБА_3, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною (наказ від 29 червня 2016 року № 47-В, відпустка до 29 червня 2017 року) про її намір дострокового виходу на роботу з відпустки з 03 жовтня 2016 року.

Листом від 09 вересня 2016 року позивача повідомлено про наступне звільнення його з посади у зв'язку з виходом ОСОБА_3 з відпустки по догляду за дитиною з 03 жовтня 2016 року.

30 вересня 2016 року наказом Інспекції № 60-о позивача звільнено з посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2016 року від ОСОБА_3 до Інспекції надійшла заява про продовження відпустки по догляду за дитиною за сімейними обставинами.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову, при цьому виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За правилами статті 23 цього ж Кодексу трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За змістом статті 24 КЗпП України трудовий договір може бути оформлений письмово або шляхом видання наказу власником або уповноваженим ним органом.

Відповідно до положень статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Як встановлено судом, Позивача звільнено за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

За змістом положень цього пункту та пунктів 2 та 3 частини першої статті 23 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку договору, який укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, або договору, який укладається на час виконання певної роботи.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач працював за безстроковим трудовим договором на посаді заступника начальника управління реєстрації платників та електронних сервісів - начальна відділу реєстрації та обліку платників і звітності, інспектора податкової та митної справи І рангу.

Наказом Відповідача від 01 лютого 2016 року позивача переведено на посаду головного державного інспектора відділу обслуговування платників на період відсутності основного працівника - ОСОБА_3

Суд наголошує, що переведення здійснено за заявою самого Позивача, у якій висловлено прохання перевести на відповідну посаду до виходу основного працівника.

Необхідно також звернути увагу на те, що посада, яку займав позивач до переведення, підлягала скороченню внаслідок реорганізації, а сам Позивач - звільненню, про що був повідомлений під підпис 28 січня 2016 року.

Позивач стверджує, що у зв'язку з переведенням вид його трудового договору не змінився і залишився безстроковим.

Суд вважає таке посилання необґрунтованим. При цьому зазначає, що законодавством урегульовано лише порядок зміни виду трудового договору зі строкового на безстроковий (стаття 39-1 КЗпП України). Протилежна зміна законодавцем не унормована.

Водночас, положення статті 39-1 КЗпП України дають підстави вважати, що зміна одного виду трудового договору на інший допускається без необхідності припинити дію першого та укласти новий договір.

За таких обставин, досягнення сторонами у спірному випадку згоди щодо умов праці Позивача та строку його роботи, що відображено у відповідних заяві та наказі, суд розцінює як укладення угоди щодо зміни виду трудового договору з безстрокового на строковий.

Дія такого договору, як вказано у наказі від 01 лютого 2016 року, обмежується датою фактичного виходу основного працівника з декретної відпустки.

Відповідно до частини другої статті 251 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 252 цього ж Кодексу термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Зі змісту наказу Костянтинівської ОДПІ від 01 лютого 2016 року вбачається, що закінчення терміну дії трудового договору Позивача пов'язане з настанням такої події як фактичний вихід основного працівника на роботу.

Суд наголошує на тому, що у наказі від 01 лютого 2016 року міститься слово «фактичного», що зумовлює необхідність належного оформлення відповідного юридичного факту.

Проте, Позивача звільнено з посади 30 вересня 2016 року виключно на підставі письмово оформленого наміру основного працівника вийти на роботу з 03 жовтня 2016 року. Костянтинівською ОДПІ не видавалися жодні накази на реалізацію наміру ОСОБА_3 вийти на роботу з 03 жовтня 2016 року.

Це, на думку суду, означає, що юридичний факт, з яким пов'язано припинення строку дії трудового договору Позивача, станом на момент звільнення останнього, не настав.

Важливим також є і те, що відповідний юридичний факт не настав і на момент судового розгляду справи, оскільки 03 жовтня 2016 року ОСОБА_3 повідомила про намір продовжити свою відпустку по догляду за дитиною.

Викладене означає, що трудовий договір позивача припинено передчасно, а оскаржуваний наказ про звільнення є незаконним.

Щодо розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт "л").

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно абз. 1, 3 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оскільки позивач був звільнений з посади 30 вересня 2016 року (останній день роботи), розрахунок середньомісячної заробітної плати має бути проведений, виходячи з розміру його грошового забезпечення за липень - серпень 2016 року.

Згідно наданої відповідачем довідки середній заробіток позивача за липень 2016 року становить 4 472,30 гривень, за серпень 2016 року - 3 495,65 гривень.

Загальне число робочих днів у жовтні - грудні 2016 року, відповідно до Листа Мінсоцполітики України складає 61 день. Середньоденний заробіток позивача на час звільнення за останні два місяця роботи складав 224,13 гривень.

Період вимушеного прогулу позивача з 03 жовтня 2016 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 27 грудня 2016 року з врахуванням Листа Мінсоцполітики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік", складає 13 671 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят одна) гривень 93 копійки.

Таким чином, за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2016 року по 27 грудня 2016 року (включно) підлягає сплаті позивачу відповідачем сума у розмірі 13 671 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят одна) гривень 93 копійки.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача, поновлення його на посаді та стягнення на його користь суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Відповідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю

її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно з статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем не доведені ті обставини на які він посилається у позові щодо підстав стягнення моральної шкоди, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно пп. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись статтями 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Наказ Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області від 30 вересня 2016 року № 60-о - визнати незаконним та скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області.

Стягнути з Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 13 671 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят одна) гривень 93 копійки.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі складена 03 січня 2017 року.

Суддя Аляб'єв І.Г.