Справа № 212/7438/16-а
Суддя: Дехта Р. В.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/7438/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі головуючого судді Дехта Р.В., за участю секретаря судового засідання Більченко Ю.О., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Деребкіна О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

Встановив:

06.12.2016 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з адміністративним позовом про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України Криворізьке північне об'єднання Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про відмову у призначені позивачу пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII та зобов'язання відповідача призначити їй пенсію згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII в розмірі 90% суми щомісячного заробітку, починаючи з 02.11.2016 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у відповідача не було правових підстав для відмови в призначені пенсії, чим порушено її право на належний соціальний захист.

Позивач мотивувала заявлені вимоги тим, що 02.11.2016 року вона звернулась до Управління Пенсійного фонду України Криворізьке північне об'єднання Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( №1789 -XII), як такій, що має на день звернення із заявою 20 років 4 місяці прокурорського стажу, стаж за вислугу років 21 рік 9 місяців, до заяви позивач долучила пакет документів для призначення пенсії (оригінал копії трудової книжки, ксерокопію паспорта та ідентифікаційного коду, довідку про те, що вона дійсно працює у Криворізькій місцевій прокуратурі № 2 Дніпропетровської області, додаток до довідки - виплати, які передбачені діючою системою оплати праці за період з листопада 2011 по жовтень 2016, копії диплому про навчання, свідоцтво про народження дочки).

Проте, листом УПФУ Криворізьке північне об'єднання №241/к від 15.11.2016 їй було відмовлено у призначені пенсії з посиланням на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким спеціальні пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України, зокрема « Про прокуратуру».

Також повідомлено, що згідно наданих документів для визначення права (копії трудової книжки, копії диплому про навчання, свідоцтва про народження дочки, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру), загальний стаж роботи склав 26 років 9 місяців 29 днів, стаж за вислугу років 21 рік 9 місяців, 28 днів, в тому числі стаж роботи на посадах працівника прокуратури 20 років 4 місяці 13 днів.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що в діях посадових осіб відповідача при відмові в призначені їй пенсії за вислугу років мають місце порушення вимог Конституції України та чинного законодавства України про пенсійне забезпечення та загальнообов'язкового пенсійного страхування, Закону України «Про прокуратуру».

19.12.2016 року представник відповідача надіслав заперечення проти позову в якому зазначив, що позивач не має права на пенсію за вислугу років, оскільки в нього відсутній необхідний стаж вислуги років для призначення пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру», відповідно ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697 - УП «Про прокуратуру», яка скасована Законом України від 02 березня 2015 року №213 - VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення « з 01.06.2015, прокурори мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше у період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 років, у тому числі на посадах прокурорів не менше 13 років.

Станом на день звернення до відповідача, вислуга років ОСОБА_1 не відповідає вимогам ч.1 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-УП «Про прокуратуру» та становить 21 рік 09 місяців 28 днів, в тому числі стаж на посадах прокурорів 20 років 04 місяці 13 днів. Крім того, представник відповідача, пояснив, що відповідь Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року надана без порушень на підставі Закону України «Про звернення громадян», оскільки позивач не звернулась із заявою встановленого зразка.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що прийшла до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з пакетом документів для призначення їй пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII в розмірі 90% суми щомісячного заробіткута саме там їй надали зразок заяви яку вона написала. Однак, листом УПФУ Криворізьке північне об'єднання №241/к від 15.11.2016 їй було відмовлено у призначені пенсії.

Позивач вважає, що в діях посадових осіб відповідача при відмові в призначені їй пенсії за вислугу років мають місце порушення вимог Конституції України та чинного законодавства України про пенсійне забезпечення та загальнообов'язкового пенсійного страхування, Закону України « Про прокуратуру».

Представник відповідача Деребкіна О.С. проти задоволення позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки, пославшись на обставини, що зазначенні в запереченнях на адміністративний позов за №16439/15/30 від 16 грудня 2016 року

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приймаючи до уваги письмові заперечення представника відповідача, долучені до матеріалів справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року та є громадянкою України. В період з 01.09.1991 по 27.07.1994 навчалась на денному відділенні в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, з 27.07.1994 по 01.08.1999 на заочному відділенні і отримала вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

За даними трудової книжки ОСОБА_1 з 19.06.1996 та по теперішній час працює в органах прокуратури України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача 02.11.2016 року з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України № 1789 - VII «Про прокуратуру» в розмірі 90 % суми щомісячного заробітку.При цьому, згідно копії трудової книжки, що підтверджується також листом Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №241/к від 15.11.2016 загальний стаж роботи на момент звернення 02.11.2016 року склав 26 років 9 місяців 29 днів, стаж за вислугу років 21 рік 9 місяців 28 днів, в тому числі стаж роботи на посадах працівника прокуратури 20 років 4 місяці 13 днів.

Однак, у призначенні пенсії за вислугу років позивачу було відмовлено з тих підстав, що згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким спеціальні пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України, зокрема « Про прокуратуру».

Вирішуючи спір, що виник між сторонами з приводу наявності в позивача права на пенсію за вислугу років станом на 15.11.2016, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно п. 5 Розділу 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213VIII, передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», та інші.

Посилання відповідача на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, як на підставу неможливості призначення пенсії за вислугу років, є безпідставними мотивами.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні діє принцип верховенства права, який має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 46 Конституції України - громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України - конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Основним Законом України.

Відповідно ст. ст.21, 22 Конституції України - права і свободи людини є невідчужуваним та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно ст. 17 закону України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо ( рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999року №8 - рп /99у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року №5 - рп /2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року №8-рп /2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення( рішення №5-рп2002).

22.05.2008 Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 №5 -рп/2005, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна( юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сумісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасування або обмеження цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

На момент призначення позивача на роботу в органи прокуратури України (19.06.1996) діяв Закон №1789 - XII.

Статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином, відповідно норм зазначеного закону, позивач набула право виходу на пенсію після набуття стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, статтею 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 23 років, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Частинами першою - третьою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IVвстановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання щодо отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від №1789 - XII (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

За таких обставин суд вважає необхідним вирішити спір на підставі норм Конституції України, Конвенції і статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), та захистити порушене право позивача на пенсійне забезпечення, а тому пред'явлений позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 159-162, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати протиправними дії Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у призначені позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05 листопада 1991 року.

Зобов'язати Криворізьке північне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити пенсію за вислугу років згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05 листопада 1991 року в розмірі 90% суми щомісячного заробітку, починаючи з 02.11.2016 року.

За рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, відповідно до яких фінансується Криворізьке Північне об'єднання управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України,а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текс постанови суду виготовлено 10 січня 2017 року.

Суддя: Р. В. Дехта