Справа № 450/2059/16-а
Суддя: Данилів Є. О.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/2059/16-а Провадження № 2-а/450/140/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді - Данилів Є.О.

при секретарі - Курпіта П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Красногурського Юрія Ігоровича заступника командира 2 роти 3 батальйону УПП у м.Львові ДПП, Управління патрульної поліції у м.Львові про визнання дій протиправними скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, у якому просить визнати дії заступника командира 2 роти 3 батальйону УПП у м. Львові ДПП молодшого лейтенант поліції Красногурського Юрія Ігоровича, щодо винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення серії ПС2 № 552006 від 30.04.2016 року протиправними та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 552006 від 30.04.2016 року про накладення на гр. ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розмірі 255,00 (двісті пятдесят п'ять гривень 00 копійок) грн.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно постанови у справі про адміністративні правопорушення серії ПС2 № 552006 від 30.04.2016 року, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_1, 30.04.2016 року о 15 год. 00 хв. в м. Львів, вул. Садова - Петлюри здійснив зупинку на перехресті, чим порушив п. 15.9 (г) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в зв'язку з чим, заступником командира 2 роти 3 батальйону УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції Красногурським Юрієм Ігоровичем щодо позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять гривень). Працівником поліції не наведено жодних доказів вини у інкримінованому позивачу адміністративному правопорушенні, а саме: до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 552006 від 20 .04.2016 року не долучено жодних фото - та відеоматеріалів, а також показів свідків, які б підтверджували факт, начебто, порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, і в самій оскаржуваній постанові, як це передбачено ч. 3 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про такі не згадується.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час слухання справи. Відповідач подав до суду заперечення та клопотання про залишення справи без руху.

Суд, відповідно до ст. 128 КАС України проводить розгляд справи у відсутності відповідачів, на підставі наявних в матеріалах справи документів та доказів, проти чого позивач не заперечував.

При цьому, суд виходить виключно з вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, згідно якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 41 ч. 1 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову виходячи із наступного.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.288 КУпАП постанову по праві про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

За умовами ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України, п.15.9 Правил дорожнього руху України, що полягає у порушенні водієм транспортного засобу вимог, щодо заборони зупинки у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м. При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, у даній адміністративній справі, відповідач не подав до суду жодних доказів (матеріалів фото- та відео фіксації, протоколу огляду місця події на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце, пояснень свідків), які встановлювали б факт вчинення позивачем вказаних правопорушень, не міститься.

З огляду на наведене, а також те, що позивач категорично заперечив свою вину у вчиненому правопорушенні, а також того факту, що відповідачем жодними доказами не спростовано наведених позивачем обставин та не доведено його винуватість у вищенаведеному адміністративному правопорушенні, шляхом подання доказів (показання свідків, фото- відеофіксація, протоколу огляду місця події тощо), на підставі яких можна було б встановити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та його винуватість у вчиненні такого, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Посилання відповідача УПП у м. Львові у клопотанні на необхідність сплати судового збору позивачем та залишення з цієї підстави позову без руху не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки в силу ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита, а протиправність дій відповідачів є похідними при оскарженні постанови.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 41, 48, 71, 86, 128, 160-163, 167 КАС України, ст. ст. 122, 251, 254-256, 288 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії заступника командира 2 роти 3 батальйону УПП у м. Львові ДПП молодшого лейтенант поліції Красногурського Юрія Ігоровича, щодо винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення серії ПС2 № 552006 від 30.04.2016 року протиправними. постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 552006 від 30.04.2016 року про накладення на гр. ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розмірі 255,00 (двісті пятдесят п'ять гривень 00 копійок) грн.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 552006 від 30.04.2016 року про накладення на гр. ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розмірі 255,00 (двісті п'ятдесят п'ять гривень 00 копійок) грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського адміністративного апеляційного суду. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяЄ. О. Данилів