Справа № 461/7419/16-а
Суддя: Волоско І. Р.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/7419/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2016 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар Мисько С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання до вчинення дій , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання до вчинення дій, з підстав викладених у фабулі позову.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на праві спільної сумісної власності позивачеві, його батькові - ОСОБА_1, його сину - ОСОБА_2, його колишній дружині - ОСОБА_3, його матері - ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3.) належить квартира за адресою АДРЕСА_1. Після смерті матері - ОСОБА_4 за позивачем та за його батьком, в порядку спадкування, визнано 1/5 частини вказаної квартири. Для розпорядження успадкованою часткою майна позивач звернувся до Галицької районної адміністрації ЛМР з метою отримання висновку органу опіки та піклування щодо можливості подарувати належну йому частку своїм неповнолітнім внучкам. Однак йому було відмовлено у видачі такого висновку. Вважає, що така відмова порушує його права на розпорядження майном, в тому числі конституційне право. Просидь суд, визнати відмову неправомірною.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з аналогічних підстав, вважають його обґрунтованим та підставним. А тому просять адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача - Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позов заперечив. Ствердив, що Галицька районна адміністрація, як орган опіки та піклування, при вирішенні питання про надання дозволу на вчинення правочину щодо дарування квартири, право користування якою має малолітній, діяли відповідно до вимог Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», Сімейного Кодексу, Постанови КМУ «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» і в межах своїх повноважень, що оскаржувані акти індивідуальної дії не порушують прав та інтересів позивача.

Представники третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали і підтримали доводи сторони відповідача.

Третя особа - ОСОБА_1 в суд не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки. В суд надійшло клопотання його представника про розгляд справи їх без участі, вказали, що позов підтримують, просили суд задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідно до ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи та його представника, оскільки в матеріалах справи є достатньо необхідних доказів для її розгляду по суті, третя особа був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, а також розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням прав особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено і сторони визнали факт, що згідно свідоцтва про право власності № 16317 від 16.03.1994 р. квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала: ОСОБА_1 (батько позивача), ОСОБА_4 (мати позивача), ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_5 (колишня дружина позивача), ОСОБА_2 (син позивача).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.2005 р. зареєстрованого в реєстрі за № 5-579 спадкоємцем до ? частки майна ОСОБА_4 (1/5 частини квартири АДРЕСА_1), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є син - ОСОБА_1.

Як убачається зі заяви, позивач 25.07.2016 року звертається до Галицької районної адміністрації ЛМР, в якій просить надати дозвіл на дарування 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 своїм внучкам, а саме: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідь 29.07.2016 р. відділу у справах дітей Галицької районної адміністрації ЛМР позивач отримав відмову у задоволенні заяви, покликаючи на те, що від батьків, малолітніх дітей які зареєстровані в вказаній квартирі заяви до не надходили.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна.

Так ч.3 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402-III встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згодом був прийнятий Закон України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" від 02.06.2005 № 2623-IV, ст. 12 якого встановлює, що неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Виходячи зі змісту вищезазначених статтей органи опіки і піклування приймають акти індивідуальної дії у вигляді дозволу (або відмови) на вчинення правочину щодо нерухомого майна тільки з позицій охорони і захисту прав та інтересів дітей.

При вирішенні питання попередньої згоди на вчинення правочину щодо нерухомого майна право власності або право користування, яким має неповнолітня особа, орган опіки та піклування вивчає наступні документи: заяву кожного з батьків (опікунів, піклувальників); копію паспорта, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно; витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий відповідно до законодавства; копію свідоцтва про народження дитини; довідку з місця проживання, про склад сім'ї та реєстрацію або витяг з домової книги; копію рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників);копію рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників);копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності).

Виходячи з наведених норм дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів, щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, надається лише батькам або особам, які їх заміняють.

Надання органу опіки та піклування дозволу іншим особам на вчинення правочинів, щодо нерухомого майна право власності на яке або право користування яким мають діти не передбачено чинним нормативно - правовими актами. Твердження позивача, що відсутні нормативно правові акти, які б прямо забороняли органу опіки та піклування надати позивачу Дозвіл суд вважає не правомірним та необґрунтованим зважаючи на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України (ст. 19 Конституції України), а тому надання будь-яких дозволів, які не передбачені Законом не допускається.

Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, а діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Відповідно до п. 67 постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Системний аналіз положень ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності або право на користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

Таким чином, посилання позивача на неправомірність відмови відповідача є безпідставними, оскільки він не є батьком малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстрована за адресою: квартири АДРЕСА_1 або особою, яка її замінює, а тому може розпоряджатись належним їй майном без попереднього дозволу органу опіки та піклування на проведення його відчуження.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Тобто чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, неповнолітні, якщо власник не є їх батьком або ж особою, яка його замінює.

Подібна правова позиція була також висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в рішенні від 11.05.2012 року №6-1284св12, яка, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України, є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачеві у задоволенні позову, оскільки її право гарантоване Конституцією України та діючим законодавством на розпорядження своїм майном, як співвласника квартири АДРЕСА_1 у даному випадку ніким не порушено.

На підставі наведеного та керуючись статтею 41 Конституції України, ст.ст. 15, 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства" , ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 319, 321 ЦК України, ст.ст. 2, 6, 8, 128, 161, 162, 163, 167, 244-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання до вчинення дій - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Р.Волоско.