Справа № 802/4079/15-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4079/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І. А.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

27 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Гусак М. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі голови ліквідаційної комісії (далі - відповідач 1, 2) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в грудні 2015 року звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника УМВС України у Вінницькій області №164 о/с від 06.11.2015 "По особовому складу" в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4, у запас Збройних сил за п.64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з посади старшого інспектора з режиму секретності Ладижинського міського відділу УМВС України у Вінницькій області;

- поновити ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора з режиму секретності Ладижинського міського відділу УМВС України у Вінницькій області, або - на іншій рівнозначній посаді будь-якого структурного підрозділу поліції, який найбільш територіально наближений та підпорядкований ГУ Національної поліції у Вінницькій області;

- стягнути з УМВС у Вінницькій області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 по дату винесення судом рішення у справі, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.01.2016 закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення з УМВС України у Вінницькій області на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 по дату винесення рішення, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.01.2016 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.06.2013 наказом начальника УМВС України у Вінницькій області №134 о/с ОСОБА_4 призначено на посаду старшого інспектора з режиму секретності Ладижинського міського відділу УМВС України у Вінницькій області (на період відпустки по догляду за дитиною капітана міліції ОСОБА_7.), увільнивши від посади інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями сектору дільничних інспекторів міліції того ж міського відділу того ж УМВС (на період відпустки по догляду за дитиною капітана міліції ОСОБА_8.), з 26.06.2013.

З 22.10.2015, в зв'язку з народженням дитини, ОСОБА_4 перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

06.11.2015 наказом начальника УМВС України у Вінницькій області №164 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 згідно з п.10 та п.11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних Сил за пп. "г" п.64 (через скорочення штатів).

Не погоджуючись з даним наказом та бажаючи поновитись на посаді позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до норм спеціального законодавства позивач завчасно повідомлений про майбутнє звільнення, бажання проходити службу у поліції не виявив, а перебування у відпустці не є перешкодою для звільнення в силу Закону України "Про Національну поліцію", а судом не встановлено, що звільнення є незаконним, тому підстави для поновлення відсутні.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) вказано, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п.9 та п. 10 Розділу ХІ Закону №580-VIII, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 11 Розділу XI Закону №580-VIII, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Пунктом 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення) вказано, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік). Підпункт "г" вказаної норми передбачає можливість звільнення через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

При цьому, оскаржуване рішення прийняте всупереч вимог діючого законодавства, оскільки, позивачу не пропонувалося іншої посади в органах внутрішніх справ, а отже не виконано вищевказаного обов'язку встановити можливість використання його на службі в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п.10 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Разом з тим, п. 17 Положення зазначено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Жінки, які мають дітей віком до трьох років, в разі неможливості виконання попередньої роботи відповідно до вимог абзацу третього ст.178 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) переводяться на іншу роботу зі збереженням середнього заробітку за попередньою роботою до досягнення дитиною віку трьох років.

Абзацом третім ст.184 КЗпП України вказано, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначена норма надає гарантію щодо обмежень на звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років. Так, звільнення жінок, зазначених у частині 3 статті 184 КЗпП України має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобов'язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 02.08.2016 (справа №К/800/17109/16), від 12.07.2016 (справа №К/800/16470/16, №К/800/15532/16) та від 05.07.2016 (справа №К/800/10351/16).

Згідно з правовою позицією Верховного суду України викладеною у постанові від 28.10.2014 (справа № 21-484а14), встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ в частині звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до абзацу 1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки діяльність відповідача 2 не припинена, наявні підстави для поновлення позивача на посаді в органі, з якого її було звільнено.

Щодо вимоги позивача про поновлення її на іншій рівнозначній посаді будь -якого структурного підрозділу поліції, який найбільш територіально наближений та підпорядкований Головному управлінню національної поліції у Вінницькій області слід зазначити, що відповідач 1 як державна установа не є правонаступником відповідача 2, і службу в ньому позивач не проходив. У випадку реорганізації у правонаступника виникає обов'язок з'ясувати можливість переведення працівника. Однак питання переведення суд не вправі вирішувати.

При вирішенні спірних правовідносин колегія суддів також враховує вимоги Європейської соціальної хартії, обов'язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до Закону України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14.09.2006 №137-V та якої не дотримався відповідач 2.

Так, згідно п.1 ч.І кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає. Працюючі жінки у разі материнства мають право на особливий захист. Усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Кожна людина має право на захист від бідності та соціального відчуження (пункти 8, 24, 30 ч. І вказаної Хартії).

Відповідно до ст.20 ч.ІІ Європейської соціальної хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права на рівні можливості та рівне ставлення у вирішенні питань щодо працевлаштування та професії без дискримінації за ознакою статі Сторони зобов'язуються визнавати це право і вживати відповідних заходів для забезпечення його застосування або для сприяння його застосуванню у таких галузях:

a) працевлаштування, захист від звільнення та професійна реінтеграція;

b) професійна орієнтація, підготовка, перепідготовка та перекваліфікація;

c) умови працевлаштування і праці, включаючи винагороду;

d) професійний ріст, включаючи просування по службі.

Статтею 24 ч.ІІ вказаної Хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов'язуються визнати:

a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби;

b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу.

З метою забезпечення ефективного здійснення права працівників отримувати інформацію та консультації у випадках колективного звільнення Сторони відповідно до ст.29 ч.ІІ Європейської соціальної хартії зобов'язуються забезпечити, щоб роботодавці до такого колективного звільнення завчасно інформували і консультували представників працівників щодо шляхів і засобів запобігання колективному звільненню або обмеження кількості звільнюваних осіб і пом'якшення наслідків звільнення, наприклад шляхом вжиття соціальних заходів, спрямованих, зокрема, на надання відповідним працівникам допомоги у працевлаштуванні або перепідготовці.

Наказом МВС України від 07.08.2015 №959 затверджено План заходів Міністерства внутрішніх справ України з організації виконання Плану заходів щодо забезпечення виконання положень Європейської соціальної хартії (переглянутої) на 2015 - 2019 роки, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 .05.2015 №450-р.

Оскільки діяльність органу, в якому безпосередньо несла службу позивач, не припинено, а його ліквідація не передбачає правонаступництва, питання працевлаштування на рівнозначній звільненій посаді (переведення) (у т.ч. за відсутності її письмового звернення) на службі в органах внутрішніх справ у державному органі, який отримав функціональні повноваження органу, з якого позивача звільнено, не у компетенції суду.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку поновити позивача в органі, в якому він ніс службу (на посаді з якої його звільнено у відповідача 2), з часу, коли він вважався звільненим.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області № 164 о/с від 06.11.2015 "По особовому складу" в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 у запас Збройних сил за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з посади старшого інспектора з режиму секретності Ладижинського міського відділу УМВС України у Вінницькій області.

Поновити ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора з режиму секретності Ладижинського міського відділу УМВС України у Вінницькій області, з 07 листопада 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 грудня 2016 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.