Справа № 816/1295/16-а
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 28.12.2016 Справа № 816/1295/16-а
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2016 року

Октябрський районний суд м. Полтави:

у складі головуючого судді - Микитенка В.М.,

за участю: секретаря - Різник А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Лазьова Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, визнання особи евакуйованою із зони відчуження та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Київської обласної державної адміністрації, у якому просив визнати дії відповідача протиправними, визнати позивача евакуйованим із зони відчуження, а також зобов`язати відповідача видати йому довідку відповідно додатку № 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 для отримання відповідного посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2Б, відповідно до ст.14 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Чорнобиль УРСР, де проживав до квітня 1978 року та мав у власності ? частину будинку по АДРЕСА_1 . Із листопада 1984 року він проходив строкову військову службу, по закінченню якої у травні 1986 року його не пропустили до місця проживання, яке знаходилось в зоні відчуження. Таким чином, внаслідок Чорнобильської катастрофи він втратив житло та рахується у списках громадян, яким виплачена компенсація за втрачене домашнє майно. Крім того, він як особа, що прибула із зони відчуження Чорнобильської АЕС отримав квартиру АДРЕСА_2 , а також посвідчення евакуйованого у 1986 році, видане Союзом Чорнобиль. На його звернення до відповідача щодо видачі довідки для отримання посвідчення категорії 2, серії Б йому було відмовлено, у зв`язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав у ньому зазначених.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, надавши заперечення проти позову. При цьому зазначив, що заява позивача із доданими документами була розглянута та прийнято рішення про відмову в її задоволенні через те, що на момент аварії на ЧАЕС 26.04.1986 року позивач проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії, тому не вважається евакуйованим із зони відчуження (а.с.53-56).

Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи і оцінюючи представлені докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Чорнобиль, Київської області та на даний час зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.7-9,65).

За даними нотаріально посвідченого та зареєстрованого договору дарування від 19.05.1980 року, ОСОБА_2 отримав у дар від своєї матері ОСОБА_3 ? частину будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 34,4 м. кв. з надвірними будівлями, тому на той час отримав право власності на вказану частину житлового нерухомого майна ( а.с. 15-16, 19-24, 70-74).

Відповідно будинкової книги громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_2 із 20.04.1978 року був прописаний за вказаною адресою (а.с. 16-18, 68-69).

Із довідок Мозирського міського військомату від 27.10.1886 року №2/788, ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.03.1993 року №168 та військового квитка НОМЕР_1 , трудової книжки НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу з 10.11.1984 року по 18.05.1986 року (а.с.11, 13, 75-79, 81-82, 84-88).

Згідно з архівною довідкою Іванківської РДА Київської області від 18.09.2013 року №06-09/160, позивач ОСОБА_1 значиться у списках громадян, яким виплачена компенсація в сумі 1305 рублів за втрачене домашнє майно у зв`язку з аварією на ЧАЕС за 1986 рік (а.с.25-27, 63-64,66-67).

Безпосередньо досліджене судом в оригіналі посвідчення № НОМЕР_3 члена Полтавського обласного добровільного товариства «Союз Чорнобиль» ОСОБА_1 містить мокру печатку та штамп Полтавської обласної ради з відміткою про те, що він має право на пільги та переваги, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (ксерокопія в матеріалах справи а.с.28).

Відповідачем також не оспорювалось, тому не підлягає доказуванню (ч.3 ст.72 КАС України), що рішенням Полтавського міськвиконкому №36 від 31.01.1987 року позивачеві ОСОБА_1 виділено 1 кімнатну квартиру АДРЕСА_3 відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР і Укррадпрофа від 20.07.1986 року №264 як такому, що прибув із зони відчуження ЧАЕС (а.с.5).

Отже обставини справи, викладені позивачем знайшли своє підтвердження у документальних доказах, які також були предметом дослідження відповідача при прийнятті спірного рішення.

Рішенням, оформленим у протоколі №184 від 21.04.2016 року Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації позивачеві ОСОБА_1 відмовлено у визначенні статусу особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, мотивуючи, що на момент аварії на ЧАЕС він проходив службу в лавах Радянської Армії ( а.с. 29-31, 89).

Виходячи з вимог ч.2 ст.71 КАС України: «У адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».
Згідно з вимогами ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.11 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать евакуйовані із зони відчуження, а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення.
Частиною 2 ст.15 цього закону визначено, що підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.
П.4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим Постановою КМУ від 20.01.1997 року №51 передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серії Б.

Абзац 10 п.10 вказаного Порядку визначає, що вказані посвідчення видаються на підставі довідки виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки №3 або №4).

В довідці про евакуацію додаток №3 зазначається, що дана довідка видається громадянам, які на 26.04.1986 року постійно проживали, були прописані в населеному пункті (віднесеному до зони відчуження) і у встановленому порядку були евакуйовані.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд при її вирішенні керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст.8 КАС України).

При цьому суд також враховує загальновідомі факти, які, відповідно до ч.2 ст.72 КАС України, не потрібно доказувати, а саме те, що 26 квітня 1986 року на четвертому енергоблоці Чорнобильської АЕС виникла аварія, яка стала найбільшою катастрофою в історії ядерної енергетики. Всі жителі міста Чорнобиля після цього були евакуйовані.
Зона відчуження Чорнобильської АЕС, яка протягом 1986-1987 років мала назву 30-кілометрової зони це заборонена для вільного доступу територія, яка була піддана інтенсивному забрудненню радіонуклідами внаслідок аварії на ЧАЕС. Чорнобильська зона включає в себе північ нинішнього Іванківського району Київської області, де в тому числі розміщене місто Чорнобиль.
Між тим, місто Чорнобиль розташований на відстані 18 км. на південний схід від Чорнобильської АЕС та згідно з даними Всеукраїнського перепису населення 2001 року віднесений до міст «без населення».
Загальновідомим також є те, що евакуація населення з усієї зони відчуження тривала з 27 квітня по 16 серпня 1986 року.
Здійснивши системний аналіз нормативно-правових актів у виниклих правовідносинах, з урахуванням здобутих доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав видачі позивачеві ОСОБА_1 довідки відповідно додатку № 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 для отримання відповідного посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, відповідно до ст.14 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закону), виходячи з такого.

Стаття 4 Закону визначає, що підставами для відселення громадян з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, є положення Концепції проживання населення на територіях України з підвищеними рівнями радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Етапи відселення визначаються Концепцією.
Населення, яке проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, підлягає обов`язковому відселенню.
Кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, має право на підставі наданої йому об`єктивної інформації про радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров`я самостійно приймати рішення про дальше проживання на цій території чи відселення.
Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого добровільного відселення, створюються умови для відселення.
Право на самостійне переселення (до створення умов для відселення) мають громадяни, які проживають у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, а також сім`ї, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, у складі яких є вагітні жінки або діти до 18 років, за умови, що вони за медичними показниками, які визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, проживати в цій зоні не можуть, або у разі перевищення індивідуальної ефективної еквівалентної дози опромінення людини понад 70 мЗв (7 бер) за життя.
Громадяни, які відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями, передбаченими цим Законом.
Водночас, у відповідності до ст.5 Закону, реевакуація населення провадиться виключно у добровільному порядку після зниження радіоактивного забруднення території до рівня, який передбачає безпечні умови проживання без обмежень відповідно до частини першої статті 3 цього Закону. Рішення про реевакуацію населення приймається Кабінетом Міністрів України.
Статті 32, 35 Закону передбачають забезпечення громадян, які евакуйовані, відселені або самостійно переселилися, жилими приміщеннями та компенсацію за майно, втрачене у зв`язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням.
Постановою КМУ №841 від 30.10.2013 року затверджено порядок проведення евакуації у разі загрози виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій, який визначає механізм здійснення організованого вивезення (виведення) населення із зон можливого впливу наслідків надзвичайної ситуації або надзвичайної ситуації і розміщення його поза зонами дії вражаючих факторів джерел надзвичайної ситуації у разі виникнення безпосередньої загрози життю та заподіяння шкоди здоров`ю населення, а також заходів з евакуації матеріальних і культурних цінностей, якщо виникає загроза їх пошкодження або знищення.
Обов`язковій евакуації підлягає населення у разі виникнення загрози аварії з викидом радіоактивних і небезпечних хімічних речовин, катастрофічного затоплення місцевості та землетрусів, масових лісових і торф`яних пожеж, зсувів, інших геологічних та гідрогеологічних явищ і процесів, збройних конфліктів (п.3 Порядку).
Проведення евакуації забезпечується шляхом: створення на регіональному та місцевому рівні органів з евакуації, а також органів з евакуації на об`єктах господарювання; розроблення плану евакуації населення; визначення безпечних районів, придатних для розміщення евакуйованого населення та матеріальних і культурних цінностей; організації оповіщення керівників суб`єктів господарювання і населення про початок евакуації; організації управління евакуацією; життєзабезпечення евакуйованого населення в місцях його безпечного розміщення; участі у командно-штабних навчаннях та об`єктових тренуваннях; навчання населення діям під час проведення евакуації (п.17 Порядку).
У разі виникнення аварії на хімічно або радіаційно небезпечному об`єкті евакуація населення проводиться у два етапи: перший - від місця знаходження населення до межі зони забруднення; другий - від межі зони забруднення до пункту розміщення евакуйованого населення в безпечних районах (п.44 Порядку).
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 станом на час аварії на ЧАЕС мав у власності житло в зоні відчуження, де також був зареєстрований та після демобілізації зі строкової військової служби у травні 1986 року через вжиті владою заходи з евакуації населення із 30-кілометрової зони не мав можливості потрапити до місця свого проживання та був фактично відселений від межі зони забруднення до місць розміщення іншого евакуйованого населення в безпечному районі, тобто у м. Полтава, де у зв`язку з цим отримав житло, належну компенсацію та відповідне посвідчення Союзу Чорнобиль, слід вважати, що він був підданий обов`язковій евакуації із зони відчуження на другому її етапі в порядку та у спосіб, визначеними законодавством.
З огляду на це, дії Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження визнаються судом протиправними і зобов`язанням вчинити належні дії. При цьому з метою забезпечення реального захисту прав позивача, вийшовши за межі позовних вимог, підлягає скасуванню також рішення згідно протоколу №184 від 21.04.2016 року Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження.

Водночас, безпосереднє визнання судом позивача евакуйованим із зони відчуження не відповідає способам захисту порушеного права, визначеним КАС України, тому не підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 6-14, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження.

Скасувати рішення згідно протоколу №184 від 21.04.2016 року Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження.

Зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 довідку відповідно додатку № 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 для отримання відповідного посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, відповідно до ст.14 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 551,21 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів.

Повний текст постанови складений 03.01.2017 року.

Суддя В.М.Микитенко