Справа № 618/565/16-а
Суддя: Бунін Є. О.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 618/565/16-а
Провадження № 2-а/618/1/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року

Дворічанський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Буніна Є.О.,

за участю секретаря Козирєвої О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Дворічна адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 та зобов`зяти Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати звіт про виконання судового рішення.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Летючий В.П. не з`явилися, надали письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримують повністю, просять справу розглянути за їхньої відсутності.
В судове засідання представник відповідача офіцер Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України Пономаренко В.І.не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги не визнає, з підстав зазначених у запереченнях проти позову.
Представник третьої особи Харківського обласного військового комісаріата в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 1 ст. 41 КАС України.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9, 15).
В період з 30 травня 1988 року по 11 квітня 1990 року ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР та приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан з 10 грудня 1988 року по 15 лютого 1989 року у складі в/ч НОМЕР_1 . Вказані обставини підтверджуються довідкою Куп`янсько-Шевченківсько-Дворічанського об`єднаного районного військового комісаріату № 13 від 28 квітня 2015 року (а.с. 8).
У 1989 році ОСОБА_1 отримав поранення, пов`язані з виконанням обов`язків військової
служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність. Згідно довідки та акту огляду МСЕК № 644846 від 24 травня 2015 року йому встановлено III групу інваліда війни до 01 липня 2017 року (а.с. 14).
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1834 від 21 травня 2015 року поранення, контузія та їх наслідки колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 13).
ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІIІ групи інвалідності, яка пов`язана з отриманням травми під час виконання обов`язків військової служби, надав при цьому всі необхідні документи. За результатами розгляду вказаної заяви Харківський обласний військовий комісаріат листом від 29 серпня 2016 року № 1982/ВСЗ повідомив ОСОБА_1 рішення Комісії Міністерства оборони України про повернення документів на доопрацювання з посиланням на те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. На день звільнення з військової служби ОСОБА_1 проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому йому необхідно звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по суті, також в листі зазначено, що ОСОБА_1 не надав документ, що свідчить про обставини поранення (а.с. 6-7).

Викладені обставини позбавляють позивача можливості реалізувати своє право на соціальний захист, передбачене ч. 1 ст. 46 Конституції України, що стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку заявленим позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно пп. 4 п. 2 ст. 16 вказаного Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ст. 23 Закону, фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок).
Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для
працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, таке право у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року № 21-135а15, які, згідно ст. 244-2 КАС України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до п. 13 вказаного Порядку, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів (в даному випадку Міністерство оборони України, відповідач по справі) приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Таким чином, враховуючи, що зазначений вище Порядок передбачає прийняття розпорядником бюджетних коштів рішення лише про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і не надає відповідачу права приймати іншого рішення, у Міністерства оборони України не було підстав для повернення документів позивача щодо призначення грошової допомоги на доопрацювання.
Щодо доводів відповідача, викладених у протоколі № 61 від 29 липня 2016 та клопотанні про залучення другого відповідача від 12 жовтня 2016 року, про те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах, мають здійснюватися не ним, а Державною прикордонною службою України, суд вважає необгрунтованими виходячи з наступного.
Згідно пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.

Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України № К/800/40725/15 від 01 грудня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР.

В свою чергу Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ при Раді Міністрів СРСР).

Відповідно до ст. 4 Закону СРСР «Про всезагальний військовий обов`язок» від 12 жовтня 1967 року, Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.

Після розпаду СРСР, прикордонні загони і частини Середньоазіатського прикордонного округу СРСР на території Узбекістану і Туркменії перейшли під їх юрисдикцію відповідно в березні і в серпні 1992 року.
У листопаді 2004 році всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу передані до складу Збройних сил Республіки Таджикістану.
Враховуючи наведене, вбачається, що Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР не має.
Поряд із цим, згідно з пунктом 1 Указу Верховної ради України від 30 серпня 1991 року № 1464 - XII, всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально-технічною базою переведені у відання України.

Приписами п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» встановлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Крім того, призов позивача на строкову військову службу та звільнення з цієї служби відбувалися на підставі наказів Міністерства оборони СРСР, і ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

За таких обставин справи, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, на нього розповсюджується дія положень ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975, суд дійшов висновку про те, що саме з боку відповідача має місце протиправна бездіяльність, яка полягає у неприйнятті відповідного рішення щодо призначення чи відмови у призначенні одноразової грошової допомоги; наявна протиправна діяльність, яка полягає в поверненні документів ОСОБА_1 на доопрацювання, а також прийняття протиправного рішення про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, шо не відповідає вимогам Порядку, затвердженого вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України № 975.

Оскільки звернення ОСОБА_1 . Міністерство оборони України не розглянуло по суті та відповідного рішення не прийняло, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача - Міністерства оборони України розглянути заяву позивача та висновки ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності III групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до ст. 16 Закону України «Про

соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача відповідно до ст. 267 КАС України подати у 30 - денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення, суд вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За змістом цієї процесуальної норми слідує, що зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не обов`язком.
Судом під час розгляду справи не встановлено обставин, що в майбутньому будуть слугувати підставою для невиконання відповідачем судового рішення, прийнятого за результатами розгляду даного спору, тому суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.
Згідно частини 2 цієї ж статті ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 цієї ж статті суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.
За таких обставин справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 41, 71, 122, 158-163, 186, 254 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».
Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», та надіслати вказане рішення Харківському обласному військовому комісаріату для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили згідно зі ст. 254 КАС України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя Є.О. Бунін