Справа № 826/18043/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ
27 грудня 2016 року 16 год. 50 хв. № 826/18043/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, а також з інших питань.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (також далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, а також з інших питань.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року постанову суду першої інстанції від 11 березня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 березня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 28 квітня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для нового розгляду та вирішення справи визначено суддю Данилишина В.М.

Відповідною ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

У ході нового судового розгляду справи позивач підтримала позов та просила задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази, а представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Крім того, у ході нового судового розгляду справи судом допитано свідків з боку позивача та відповідача.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:
У позовних вимогах ОСОБА_1 просила:

- визнати неправомірним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 02 серпня 2014 року №28 в частині п. 3 параграфу 1 та п. 6 параграфу 2;

- поновити позивача на посаді провідного спеціаліста секретного відділу 3 департаменту Військової частини НОМЕР_1 ;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 серпня 2014 року по день поновлення на роботі;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача за спричинену моральну шкоду кошти в сумі 10 000 грн.

З 20 січня 1999 року ОСОБА_1 працювала у Військовій частині НОМЕР_1 .

18 лютого 1999 року позивачем складено Присягу державного службовця.

Згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №68 від 02 жовтня 2007 року ОСОБА_1 призначено на посаду провідного спеціаліста секретного відділу 3 департаменту Військової частини НОМЕР_1 . Допущено до роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці за формою №2.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02 серпня 2014 року №28 ОСОБА_1 провідного спеціаліста державної служби секретного відділу 3 департаменту Військової частини НОМЕР_1 за появу на роботі в нетверезому стані на підставі п. 4 ст. 36 та п. 7 ст. 40 Кодексу законів про працю України звільнено з роботи (далі - КЗпП України).

Підставою для звільнення позивача став акт встановлення факту появи на військовій службі в нетверезому стані (вих. №222/266 від 31 липня 2014 року).

Як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2014 року посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 , а саме: полковником ОСОБА_2 , начальником 1 відділу 1 управління Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , черговим лазарету лікувально-діагностичного центру майором медичної служби ОСОБА_4 виявлено факт перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані на робочому місці. Про виявлений факт складено акт із зазначенням його зовнішніх ознак.

На пропозицію про проходження медичного обстеження з метою визначення наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння позивач відмовилася, що підтверджено показами свідків.

За наслідками проведеної з позивачем співбесіди, начальником лазарету Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 та двома співробітниками 1 Управління Військової частини НОМЕР_1 складено та підписано вищевказаний акт.

Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження медичного обстеження, суд приймає як належний та допустимий доказ акт, складений відповідними посадовими особами.

Згідно із ст.ст. 3, 14, 30 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено основні принципи, на яких ґрунтується державна служба, серед яких принцип персональної відповідальності за виконання службових обов`язків і дисципліни.

Дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов`язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Підставами припинення державної служби є загальні підстави, передбачені Кодексом законів про працю України, а також підстави, передбачені цією статтею.

Види дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни, які можуть бути накладені на працівника передбачені ст. 147 КЗпП України, а саме: догана і звільнення. При цьому, законодавство не визначає обов`язкові умови накладення роботодавцем того чи іншого виду дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України, трудовій договір може бути розірваний за ініціативою уповноваженого органу у випадку появи працівника на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Суд погоджується з позицією відповідача, що повноваження роботодавця стосовно вибору виду дисциплінарного стягнення для застосування до працівника, який порушив трудову дисципліну за своєю правовою природою є дискреційними повноваженнями командира Військової частини НОМЕР_1 , які базуються на принципі доцільності та законності. Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи керівнику державного органу при прийнятті рішення (у даному випадку право вибору виду дисциплінарного стягнення). Тобто, коли у межах визначених законом дисциплінарних стягнень, керівник державного органу має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення ним трудової дисципліни. При цьому законодавство не вимагає, щоб таке порушення обов`язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить щоб був зафіксований сам факт порушення.

Документальне фіксування обставин перебування на робочому місці у нетверезому стані може бути підставою для розірвання трудового договору відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, у ході нового судового розгляду справи допитано наступних свідків.

Так, свідок ОСОБА_5 , який станом на 31 липня 2014 року обіймав посаду заступника начальника 1 управління Військової частини НОМЕР_1 повідомив суду про те, що він особисто спостерігав очевидні ознаки алкогольного сп`яніння позивача, такі як запах алкоголю з роту, нестійка хода, порушення координації рухів, що помітив також і командир Військової частини НОМЕР_1 .

Свідок ОСОБА_2 , який станом на 31 липня 2014 року обіймав посаду начальника відділу 1 управління Військової частини НОМЕР_1 повідомив суду про те, що він за дорученням ОСОБА_5 разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з`ясовували наявність факту та обставини перебування ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані в службовий час. ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також особисто спостерігав очевидні ознаки алкогольного сп`яніння позивача, такі як різкий запах алкоголю з роту, нестійка хода, порушення координації рухів, почервоніння очей. Крім того, свідок запропонував позивачу пройти обстеження на наявність або відсутність алкоголю в іншому, на її вибір, спеціалізованому закладі, на що позивач також згоду не дала.

Вищенаведені обставини наявності у ОСОБА_6 очевидних ознак алкогольного сп`яніння, її відмови пройти обстеження на алкотестері у Військовій частині НОМЕР_1 та будь-якому іншому, на її вибір, спеціалізованому закладі, а також відсутність з її боку будь-яких клопотань щодо призначення службового розслідування також підтверджені показами свідків ОСОБА_3 (станом на 31 липня 2014 року обіймав посаду старшого офіцера відділу 1 управління Військової частини НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (станом на 31 липня 2014 року обіймав посаду начальника лазарету Лікувально- діагностичного центру). Ці посадові особи також складали і підписували акт встановлення факту появи ОСОБА_7 в нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_8 , який станом на 31 липня 2014 року обіймав посаду начальника управління - заступника директора 3 департаменту Військової частини НОМЕР_1 , повідомив суду про те, що після обіду 31 липня 2014 року він отримав доповідь від чергового по департаменту про прибуття командира Військової частини НОМЕР_1 і коли він почав відрекомендовуватися командиру Військової частини НОМЕР_1 , останній повідомив йому про те, що в департаменті вживають спиртні напої. Також ОСОБА_8 засвідчив наявність візуальних ознак вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 , а саме - різкий запах алкоголю з роту, нестійка хода, порушення координації рухів.

Обставини наявності у ОСОБА_7 очевидних ознак алкогольного сп`яніння, відсутність з її боку будь-яких клопотань щодо призначення службового розслідування, а також відсутність будь-яких конфліктів між позивачем та командиром і командуванням Військової частини НОМЕР_1 також підтверджені показами свідка ОСОБА_9 (станом на 31 липня 2014 року обіймав посаду помічника директора 3 департаменту Військової частини НОМЕР_2 ).

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які допитані за клопотанням позивача факт вживання спиртних напоїв позивачем спростували.

Проте, при оцінці достовірності показань цих свідків суд враховує, що останні звільнені з державної служби з тієї ж самої причини, що й позивач.

Крім того, зміст показань цих свідків в певній частині суперечить одне другому. Так, зокрема, ОСОБА_11 стверджував, що в знайдених в шафі пляшках було мастило для змащування вентилятора, натомість ОСОБА_10 повідомив про те, що в цих пляшках було добриво для квітів.

Свідок ОСОБА_12 , який станом на 31 липня 2014 року обіймав посаду старшого офіцера відділу 3 управління 3 департаменту Військової частини НОМЕР_1 повідомив суду про те, що він за дорученням ОСОБА_8 разом із співробітником 1 управління Військової частини НОМЕР_1 здійснював огляд кабінету ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , під час якого він виявив у шафі 2 напівпорожні пляшки з-під коньяку та вина. Запах вмісту цих пляшок давав йому достатні підстави вважати, що це є спиртні напої. Також в шафі знаходились продукти харчування - консервація, пиріжки тощо.

Отже, суд має сумнів щодо достовірності показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Враховуючи наведене, а також показання інших свідків, суд приймає як належний та доведений факт присутності позивача на робочому місці в нетверезому стані, що є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України.

З огляду на те, що факти вчиненого правопорушення позивачем є доведеними, суд вважає, що встановлена міра відповідальності - звільнення з посади є обґрунтованим. Судом враховано, що наявні незначні процедурні порушення, в частині непроведення службового розслідування за виявленим фактом, проте вони не впливають на вчинене порушення ОСОБА_1 , а саме появу на роботі в нетверезому стані. Крім цього, суд враховує покази свідків та акт перевірки надходження звернення громадян та запису на особистий прийом від 27 січня 2015 року №222/5/11, згідно якого на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) від ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 в період з 29 липня 2014 року по 27 січня 2015 року звернень з вимогою проведення службового розслідування не надходило. ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 в період з 29 липня 2014 року по 27 січня 2015 року на особистий прийом до командира Військової частини НОМЕР_1 не звертались.

Таким чином, суд приходить до висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 правомірно звільнено ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста державної служби секретного відділу з департаменту Військової частини НОМЕР_1 на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу №28 від 02 серпня 2014 року, яким звільнено позивача, поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, а також з інших питань є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно із ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв`язку з ухваленням судового рішення на користь суб`єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.
Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин