Справа № 818/1690/16
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2017-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2017 р. Справа №818/1690/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Прімової-Крикуненко О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Матросова Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1690/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ №2689/04 від 13.12.2016р. про звільнення його з посади начальника Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області та поновити його на роботі.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуваний наказ є незаконним, оскільки під час службового розслідування ним надавалися пояснення з приводу того, що він не скоював ніякого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України, що він доказує свою невинуватість у вчиненні злочину і всі доводи, які містяться в повідомленні про підозру, не відповідають дійсності, і за його заявою щодо провокації хабара прокуратурою вже порушено кримінальне провадження. На даний час судом не постановлено обвинувального вироку стосовно нього, який би підтвердив як подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), так і винуватість обвинуваченого у його вчиненні, та, як наслідок, порушення ним Присяги державного службовця. Затримання особи і повідомлення її про підозру не є доказами її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, наявність повідомлення про підозру від 05.10.2016р. та ухвали Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2016р. про обрання запобіжного заходу ще не свідчить про порушення позивачем Присяги державного службовця. Крім того, жодних документів для заявника по кримінальному провадженню позивач не видавав та видавати не міг, оскільки автомобіль був придбаний з торгів, які проводилися за ініціативою Зарічного відділу державної виконавчої служби, в той час, як ОСОБА_1 є начальником Ковпаківського ВДВС та не має ніякого відношення до проваджень іншого відділу. За виконавчим провадженням, щодо яких нібито надавалась неправомірна вигода ОСОБА_5, жодних документів позивачем не підписувалось та заявнику не передавалось. Тому вважає, що його звільнення за порушення Присяги державного службовця відповідно до пункту 4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» є протиправним, у зв'язку з чим він має бути поновлений на займаній ним посаді.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з наведених вище підстав, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував (а.с.31-32), пояснивши, що під час дисциплінарного провадження встановлено, що в діях начальника Ковпаківського ВДВС м. Суми ОСОБА_1 вбачається порушення присяги, що підтверджується повідомленням про підозру від 05.10.2016р. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (одержання службовою особою неправомірної вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди), та ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2016р. про обрання запобіжного заходу, оскільки повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні здійснюється лише у випадку обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Зауважив, що дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_1 було проведено всесторонньо та об'єктивно, внаслідок чого підстави для визнання протиправним та скасування наказу ГТУЮ у Сумській області №2689/04 від 13.12.2016р. про звільнення із займаної посади та поновлення на роботі відсутні.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 працював в органах Державної виконавчої служби з 10.03.2016р. на посаді начальника Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми, що згідно зі ст. 6 Закону України «Про державну службу» належить до категорії «Б» посад державної служби (6 ранг). Того ж дня прийняв Присягу державного службовця (а.с.24, зворотній бік).

05.10.2016р. до ГТУЮ у Сумській області надійшли подання заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Сумській області з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про ініціювання відкриття дисциплінарного провадження та проведення службового розслідування відносно начальника Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Ковпаківський ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області) ОСОБА_1 (а.с.89-90,92-93).

З метою встановлення фактів, що можуть свідчити про вчинення дисциплінарного проступку, невиконання або неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, недодержання законодавства про державну службу, антикорупційного законодавства, про вчинення кримінального правопорушення, та встановлення осіб, причетних до його вчинення, наказами ГГУЮ у Сумській області від 05.10.2016р. №534/06 (а.с.88), №536/06 відкрито дисциплінарне провадження, призначено проведення службового розслідування відносно начальника Ковпаківського ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_1, останнього відсторонено від виконання посадових обов'язків (а.с.95).

Під час проведення дисциплінарного провадження встановлено, що ОСОБА_1, будучи службовою особою, за попередньою змовою зі співробітником Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області) ОСОБА_6 шляхом вимагання отримав від ОСОБА_5 неправомірну вигоду у розмірі 50 000,00 гри. за передачу останньому дозвільних документів на отримання автомобілю «Мітсубісі Аутлендер», 2012 р.в. Після чого 04.10.2016р. ОСОБА_1 був затриманий працівниками правоохоронних органів.

12.12.2016р. дисциплінарною комісією ГТУЮ у Сумській області підготовлено висновок за результатами дисциплінарного провадження відносно позивача, відповідно до якого в діях останнього вбачається дисциплінарний проступок - порушення Присяги державного службовця (а.с.34-37).

Зокрема, на думку комісії, факти, зазначені у повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.368 КК України (одержання службовою особою неправомірної вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди), та ухвалі Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2016р. про обрання запобіжного заходу, свідчать про наявність в діях начальника Ковпаківського ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_1 дисциплінарного проступку - порушення Присяги державного службовця, оскільки повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні здійснюється лише у випадку обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення (а.с.144-146,157-159).

Того ж дня дисциплінарною комісією натравлено подання начальнику ГТУЮ у Сумській області про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби (а.с.38-41).

13.12.2016р. наказом ГТУЮ у Сумській області на підставі п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 звільнили із займаної посади за порушення Присяги державного службовця (а.с.42).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Так, положеннями ч.1 ст.36 Закону України «Про державну службу» передбачено, що особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов'язки".

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, працівник покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.03.2016р. позивачем було прийнято Присягу державного службовця (а.с.252).

Виходячи зі встановленого Законом тексту "Присяги державного службовця» порушення Присяги може проявлятись у наступному: не додержання працівником Конституції та законів України; не сумлінне виконання службових обов'язків; порушення прав, свобод і законний інтересів людини і громадянина; не здатність з гідністю нести високе звання державного службовця.

Зі змісту оскаржуваного наказу та висновку службового розслідування вбачається, що, на думку відповідача, порушення Присяги державного службовця ОСОБА_1 виявилось у вчиненні ним проступку, що порочить звання державного службовця та підриває авторитет виконавчої служби, а саме отримання неправомірної вигоди під час виконання службових обов'язків.

Вказана обставина могла б бути підставою для висновку про порушення позивачем Присяги державного службовця, однак за умови підтвердження таких фактів належними доказами, оскільки вказана інформація у висновку службового розслідування та висновку за результатами дисциплінарного провадження фактично вказує на скоєння злочину, але матеріали справи не містять доказів про наявність вироку відносно позивача за скоєння злочину.

Щодо наданої відповідачем в обґрунтування законності оскаржуваного наказу ухвали Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2016р. про обрання запобіжного заходу та повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 4 статті 72 КАС України визначено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, лише вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, яким встановлено чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, може бути використано як доказ в адміністративній справі.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980р.).

З огляду на викладене, відповідачем, не лише не доведено відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, що позивачем вчинено саме дисциплінарний проступок, який, згідно з п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», є підставою для звільнення.

Так, згідно з ч.1, ч.5 ст.17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Порушення службової дисципліни, інкриміноване позивачу, фактично було пов'язано з обвинуваченням у вчиненні злочину, а відповідно до п.4 ч.1 ст.84 Закону України «Про державну службу» однією із підстав для припинення державної служби у зв'язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо державного службовця за вчинення умисного злочину та/або встановлення заборони займатися діяльністю, пов'язаною з виконанням функцій держави.

У випадку, зазначеному вище, суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом (ч.2 цієї ж статті).

Отже, у разі винесення судом обвинувального вироку по кримінальному провадженню №0000075, відкритого 31.08.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відповідач в подальшому буде зобов'язаний вчинити дії щодо звільнення позивача із займаної посади у зв'язку із набранням вироком законної сили в строки та порядку, передбаченому діючим законодавством.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 7 листопада 2002 року по справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10 лютого 1995 року по справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

26.09.2006 року Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Грабчук проти України" зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи, порушує, твердження посадової принцип презумпції невинуватості, має бути з'ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.

Тобто, сам по собі факт затримання позивача співробітниками правоохоронних органів не свідчить про скоєння ним дисциплінарного проступку та порушення Присяги державного службовця.

Суд вважає, що в даному випадку доказом вчинення позивачем дисциплінарного проступку може бути лише висновок ретельного службового розслідування.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарної справи, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №591/3657/15 від 03.08.2015р., виданого Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованості в розмірі 234972грн.97коп., в межах якого було описано та арештовано транспортний засіб, що перебував у заставі банку (а.с.205-212), знаходилося на виконанні в Зарічному ВДВС ГТУЮ у Сумській області, а не у Ковпаківському ВДВС, де працював до звільнення позивач.

До складу виконавчої групи по виконанню вказаного виконавчого документу входили старший державний виконавець Зарічного ВДВС м. Суми ОСОБА_9 та ОСОБА_10, згідно з поясненнями яких (а.с.117-118) останнім виносилися постанови про заміну зберігача майна.

Відповідно до пояснень заступника начальника Ковпаківського ВДВС м. Суми ОСОБА_11 (а.с.119), а також листа ГТУЮ в Сумській області від 06.10.2016р. (а.с.82) у відділі не перебувають на виконанні виконавчі документи щодо боржника ОСОБА_7

Отже, ОСОБА_1 не приймалося жодних рішень і не вчинювалося жодних дій по зведеному виконавчому провадженню.

Виходячи з приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Типового положення про міський, районний, міськрайонний та міжрайонний відділи Головного територіального управління юстиції у Сумській області, затвердженого наказом від 28.09.2016р. №101/07, начальник відділу державної виконавчої служби забезпечує і контролює дотримання норм чинного законодавства працівниками очолюваного ним відділу.

Оскільки позивач є начальником іншого відділу ДВС, то за даних обставин він не міг порушити вимоги законодавства, що регулює порядок примусового виконання рішення суду, та здійснювати контроль за діями та рішеннями державних виконавців, що входили до складу виконавчої групи.

Відповідно до ч.1 ст.65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарним проступком, серед іншого, є порушення Присяги державного службовця (п.1 ч.2 цієї ж статті).

Згідно з ч.ч.1,5 ст. 66 цього Закону винятковим видом дисциплінарного стягнення є звільнення з посади державної служби, яке може бути застосованим лише у разі вчинення вичерпного переліку дисциплінарних проступків, до яких, зокрема, належить порушення Присяги державного службовця.

Проте, в матеріалах дисциплінарного провадження відсутні докази невиконання позивачем своїх посадових обов'язків чи їх неналежного виконання, як і відсутні докази його вини у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду).

Слід зазначити, що наявність або відсутність провадження у кримінальній справі стосовно позивача не є визначальними при встановленні в його діях ознак, за які можливе його звільнення на підставі пункту 4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», натомість ні з висновку службового розслідування, ні з оскаржуваного наказу про звільнення, як вже зазначалось, не вбачається, в чому саме полягає дисциплінарний проступок.

Відповідачем при звільненні позивача за відсутності беззаперечних доказів вчинення ним дій, які дискредитують державного службовця, та за наявності кримінальної справи, по якій не ухвалено обвинувального вироку, порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи дисциплінарного впливу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено з державної служби, останній підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме: на посаді начальника Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

На підставі п.3 ч.1 ст.256 КАС України постанова суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягає негайному виконанню.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ №2689/04 від 13.12.2016р. "Про звільнення ОСОБА_1"

Поновити ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді начальника Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

Звернути до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 10.01.2017 року.

Суддя О.О. Осіпова