Справа № 808/3046/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року 11 год. 35 хв.Справа № 808/3046/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лазаренка М.С..,

при секретарі судового засідання: Мєдніковій Р.О.;

за участю представників:

від позивача: Присяжнюк А.Ю., довіреність № 249 від 06.10.2016

від відповідача: Ісакова А.В., довіреність № 9136/10/10 від 10.11.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується - суд) надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" (далі іменується - позивач) до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкову вимогу від 21.09.2016 №3910-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 26.09.2016 №6646/10/08-29-17-10 Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що податкова вимога від 21.09.2016 №3910-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 26.09.2016 №6646/10/08-29-17-10 є безпідставними та протиправними, оскільки Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК", відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 № 107 було визнано неплатоспроможним та у ньому призначено тимчасову адміністрацію. Товариство зазначає, що порядок здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку, а також наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому відповідно до п.1.3 ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій. Таким чином, дії відповідача щодо направлення позивачу податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу є протиправними.

У судовому засіданні 07.12.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях від 29.11.2015 посилається на те, що податковий борг позивача, вказаний у податковій вимогі форми «Ю» від 21.09.2016 № 3910-17 на суму 367,72 грн. є основним платежем, самостійно нарахованим позивачем згідно наданих декларацій та несплачений у встановлені законом строки, а не пенею чи штрафними санкціями. Зазначає, що позивачем не було подано уточнюючі декларації з плати за землю та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому щомісячно до облікових карток ПАТ «РОДОВІД БАНК» нараховуються грошові зобов'язання згідно поданих позивачем декларацій. Таким чином, оскільки законодавством не передбачено зменшення суми податкового зобов'язання без подання платником податків уточнюючого розрахунку, податковий орган вважає, що податкова вимога від 21.09.2016 № 3910-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 26.09.2016 №6646/10/08-29-17-10 прийняті відповідно до законодавства та скасуванню не підлягають.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення з підстав, викладених вище, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 07.12.2016.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

15.02.2016 позивач ПАТ "РОДОВІД БАНК" подав до Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. № від 15.02.2016, якою самостійно визначив суму податкового зобов'язання у розмірі 405, 13грн. з поквартальною сплатою 101,28 грн. з І, ІІ та ІІІ квартал, та 101,29 грн. за ІV квартал 2016 року.

19.02.2016 позивач АТ "РОДОВІД БАНК" подав до Бердянської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік № від 19.02.2016, якою самостійно визначив суму податкового зобов'язання у розмірі 3 209,32 грн. із щомісячною сплатою 267,44 грн. з січня по листопад 2016 року 267,45 грн. - за грудень 2016 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 107 від 25.02.2016 АТ "РОДОВІД БАНК" віднесено до категорії неплатоспроможних.

25.02.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 261 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "РОДОВІД БАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", відповідно до якого з 26.02.2016р. розпочато процедуру виведення АТ "РОДОВІД БАНК" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 1 місяць з 26.02.2016 по 25.03.2016 включно. Крім того, даним рішенням уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "РОДОВІД БАНК" призначено Куліша В.М. строком на один місяць з 26.02.2016 по 25.03.2016 включно (а.с.16).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 419 від 25.03.2016 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ "РОДОВІД БАНК" з 26.03.2016 по 25.04.2016 включно та на цей самий строк продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду Куліша В.М.

Крім того, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 610 від 25.04.2016 продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "РОДОВІД БАНК" Куліша В.М. до дати отриманням рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "РОДОВІД БАНК".

Листом від 09.06.2016 вих. № 12.1-11б.б/2584 позивач повідомив відповідача про здійснення тимчасової адміністрації у АТ "РОДОВІД БАНК".

21.09.2016 відповідачем на виконання вимог п. 59.1 ст 59 Податкового кодексу України сформовано податкову вимогу форми «Ю» № 3910-17 на суму 367,72 грн.

26.09.2016 Запорізькою ОДПІ прийнято рішення № 6646/10/08-29-17-10 про опис майна у податкову заставу.

Вважаючи вищезазначену податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу необґрунтованими, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Податковий кодекс України від 02.12.2010, № 2755-VI із (змінами та доповненнями, далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

При цьому, ПК України не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Із системного аналізу наведених норм слідує, що будь-які питання нарахування та сплати податків і зборів, в тому числі банками, що перебувають у стадії ліквідації (крім питань погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), регулюються виключно ПК України та не можуть здійснюватись у будь-який інший спосіб, ніж визначений Кодексом.

Відповідно до вимог пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно ст.59 цього Кодексу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Окрім цього, право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг (ст.89 ПК України).

За своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов'язку та виникнення у нього податкового боргу.

При цьому, якщо платник податків самостійно узгодив суму податкового зобов'язання шляхом подання податкової декларації, але не сплатив узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлений строк, контролюючий орган одразу направляє йому податкову вимогу, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, суд звертає увагу, що направлення позивачу оскаржуваної податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу не пов'язано з жодною обставиною, яка передбачена частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як вбачається з матеріалів справи, у спірній податковій вимогі загальна сума боргу зі сплати земельного податку з юридичних осіб та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачем самостійно визначена у податкових деклараціях, але не сплачена у встановлені законодавством терміни. При цьому дана сума не включає в себе жодних штрафних (фінансових) санкцій чи пені.

Отже суд зазначає, що направлення спірної податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу не є примусовим стягненням коштів та майна банку та не є зверненням стягнення на майно банку, оскільки відповідно до п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому, згідно п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Таким чином, примусове стягнення коштів та майна банку, або звернення стягнення на майно банку можливо не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) позивачу спірних податкових вимог та тільки за судовим рішенням.

А відтак, податкові вимоги, рішення про опис майна в податкову заставу свідчать про виникнення у платника податків податкового боргу (у даній ситуації такий борг виник через несплату позивачем самостійно задекларованих зобов'язань по земельному податку та по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Разом з тим, винесення податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу ще не свідчить про погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу. Такі дії податкового органу лише формують та документально визначають податковий борг, при цьому останні об'єктивно передують процесу погашення податкових зобов'язань або стягненню податкового боргу.

Сама обставина винесення податкових вимог, рішення про опис майна у податкову заставу не порушує приписів п.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки у даному випадку податковими органами не проводилося нарахування будь-яких санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Також не накладався арешт на кошти чи майно банку, не здійснювалося примусове стягнення коштів та майна банку.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що заявлений позов є необґрунтованим та не підлягає задоволеню..

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко