Справа № 804/5794/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 р. Справа № 804/5794/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - Управління Пенсійого фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області про скасування арешту, -
ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - Управління Пенсійого фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області, у якому позивач просить:
- скасувати арешт та заборону відчуження з усього належного ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) майна, який було накладено 06 серпня 2013 року постановою про відкриття виконавчого провадження № 39227329 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції Гребенчак А.І. та зобов'язати Марганецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відповідний запис про виключення запису про обтяження всього майна, що належить ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що до відповідача надійшла на виконання вимога Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ в м. Марганці Дніпропетровської області заборгованості у розмірі 4572,42 грн., яке сплачено позивачем спочатку частково, а потім сплачено залишок боргу. Проте, в липні 2016 року при підготовці документів купівлі-продажу належного позивачу майна, нотаріусом повідомлено, що майно арештовано та оголошена заборона на його відчуження.
При зверненні до Марганецького міського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області позивача повідомлено, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчій службі не має підстав для скасування арешту з майна, оскільки у встановлений строк не була перерахована сума на користь УПФУ в м. Марганці та державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору, який в той же день позивач перерахувала на рахунок Марганецького міського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області. Проте, арешт з нерухомого майна не знято, у зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду про зняття арешту з майна.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 06.08.2013 року державним виконавцем Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ в м.Марганці Дніпропетровської області 4572,42 грн., надано строк для самостійного виконання до 13.08.2013 року та накладено арешт на все майно.
14.08.2013 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого боргу у розмірі 457,24 грн.
Протягом строку для самостійного виконання заборгованість боржником не сплачена та, з метою примусового стягнення з боржника заборгованості перед стягувачем, державним виконавцем відносно боржника ОСОБА_2 протягом здійснення виконавчого провадження вживались заходи примусового виконання, визначені чинним законодавством (направлено запити на встановлення майна, місця роботи, отримання доходів, місця реєстрації боржника). 24.10.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки, вжитими заходами стягнути заборгованість з боржника не вдалось.
При цьому, у вказаній постанові зазначено - припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 самостійно сплачено суму боргу у розмірі 800,00 грн., що підтверджується квитанцією від 19.09.2013 року та у розмірі 4458,56 грн., що підтверджується квитанцією від 10.02.2014 року. Також, сума виконавчого збору самостійно сплачена ОСОБА_2 у розмірі 457,24 грн., що підтверджується квитанцією від 16.08.2016 року.
Позивач звернувся із заявою про зняття арешту з майна від 20.07.2016 року до відповідача, за результатами розгляду якої надана відповідь від 08.08.2016 року, що на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачем сума боргу та виконавчий збір боржником не сплачено.
Після сплати позивачем виконавчого збору 16.08.2016 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту, проте відповіді на вказану заяву відповідачем не надано.
Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. №512/5 (далі - Інструкція) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 названого Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:
1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;
2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;
3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;
4) в інших передбачених законом випадках.
Як вбачається з ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 25 названого Закону Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Крім того, порядок відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішень врегульовані п.п. 2-3 Інструкції.
Згідно п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Таким чином, з урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що наявність на даний час накладеного арешту на все рухоме майно, що належить боржнику - ОСОБА_2, перешкоджає правам позивача як власнику даного майна.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Скасувати арешт майна ОСОБА_2, накладений Марганецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про обтяження №2037293 щодо арешту всього нерухомого майна, який внесено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження за ВП №39227329, прийнятої 06.08.2013 року державним виконавцем Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гребенчак А.І.
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова