Справа № 442/8249/16-а
Суддя: Коваль Р. Г.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/8249/16-а
Провадження № 2-а/442/288/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді Коваля Р.Г.

при секретарі Бучок Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дрогобич адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького об»єднаного Управління пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачем прийнято рішення № 31 від 22Л 1.2016 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою років та проведенні її перерахунку згідно Закону України «Про прокуратуру» від 05Л1Л991 №1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 05Л0Л995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 №2663-111), про що він був повідомлений листом від 22.11.2016 за № 9895/05-31. Свою відмову останній мотивував тим, що згідно з п.5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». При цьому, в листі зазначено, що згідно з наданими мною документами, його страховий стаж на день звернення, тобто 14.11.2016 становить 22 роки 8 місяці 17 днів.

З діями відповідача він не згідний, оскільки такими порушено його право на соціальний захист, закріплене у ст.48 Конституції України. Відтак, змушений звернутися до суду з даним позовом.?

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце слухання справи. Відтак, суд продовжив розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що загальний трудовий стаж позивача в органах прокуратури на момент подачі заяви про призначення пенсії (14.11.2016 року) становить 20 років 6 місяців 16 днів, з яких трудовий стаж на посадах прокурора складає 18 років 8 місяців 28 днів, строкова військова служба складає 1 рік 9 місяців 18 днів, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1.

Як вбачається з Листа-відмови у призначенні та перерахунку пенсії від 01.08.2016 за № 5380/03-27 при прийнятті такого рішення відповідач керувався вимогами ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-УІІ, 14.10.2014).

Станом на час призначення позивача 16.02.1998 до органів прокуратури статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР) передбачалося, що пенсії за вислугу років призначаються працівникам прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем роботи в органах прокуратури 20 років і більше, а також працівникам, які займають прокурорські посади та не мають вислуги 20 років, якщо стаж служби в органах прокуратури становив не менше 12 років при загальному стажі роботи 20 років і більше.

В подальшому статтею 5 0-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111) встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

При цьому, згідно з ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111) пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених уст.5 6 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111), в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років (ч.б ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, в редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ).

За таких обставин, згідно із вимогами ч.б ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111), стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугою років, становить 20 роки 6 місяці 16 днів.

Щодо застосування у часі вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, в редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ, то у Висновках Верховного Суду України про правильне застосування положень статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру» зазначено, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи людини і громадянина не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно- правових актів), надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно- правовому акті.

В рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із вказаного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 (справа №21-348а13) та 17.12.2013 (справа №21-445а13).

У рішенні Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13.05.2015 зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.1, ч.ч.І, 2 ст.8, ч.2 ст.19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (ч.І ст.46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (п.6 ч.І ст.92 Конституції України). За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (п.п.1,3 ст. 116).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження, а саме: звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Як зазначено в п.2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, відповідно до ст.8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту, з точки зору його відповідності Конституції, та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.71 ч.2 КАС України, адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Будь-яких інших доказів правомірності відмови в призначенні та перерахунку пенсії позивачу представником відповідача надано суду не було, а тому суд вбачає підставність позовних вимог і можливість до їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 2,6,7,8,9,10,11,70,72,105,160,163,183-2, 254 КАС України, ст. ст. 3, 8, 19, 21, 22, 43, 46, 55, 64, 124 Конституції України, ст. ст. 6, 14 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст.ст. 46, 47, ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 р., ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення-відмову Дрогобицького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області в призначенні та перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789- XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 №2663-111), виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, з врахуванням пільг, передбачених Законом України «Про статус гірських населених пунктів України» з 15.11.2016 без обмеження граничного розміру пенсії.

Зобов'язати Дрогобицьке об»єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 №2663-111) на підставі довідки прокуратури Львівської області від 14.11.2016 № 18/1386 про заробітну плату для обчислення пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, з врахуванням пільг, передбачених Законом України «Про статус гірських населених пунктів України» з 15.11.2016 без обмеження граничного розміру пенсії.

Зобов'язати Дрогобицьке об»єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95- ВР та Закону України від 12.07.2001 №2663-111) на підставі довідки прокуратури Львівської області від 18.08.2016 № 18/1241 про заробітну плату для обчислення пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, з врахуванням пільг, передбачених Законом України «Про статус гірських населених пунктів України» з 15.11.2016 без обмеження граничного розміру пенсії.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з моменту її проголошення шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: Р.Г. Коваль