Справа № 490/10579/16-а
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Гудковій Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання бездіяльність протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

28.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати бездіяльність та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2016 рік у розмірі передбаченому ст.12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тобто у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням проведених виплат.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав суду заяву заперечення, в яких просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є учасником бойових дій, через що відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни» та виданих на підставі її інших нормативно-правових актів має право на отримання щорічної грошової допомоги, яка виплачується за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щорічна разова грошова допомога є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є інвалідами війни. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, та іншим учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 19, ч. 1, 2, 3 ст. 46 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 4 ст. 9 КАС України, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд встановив, що при визначенні розміру щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2026 рік, застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»», які має меншу юридичну силу ніж закон, та яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2013 року по справі № 21-301а13.

Відповідно до статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

У справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Згідно чинної редакції ч.5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону № 367-ХІV від 25.12.1998 року) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

На час виплати щорічної грошової допомоги до 05 травня 2016 року, розмір мінімальної пенсії за віком становив 1074 грн. (ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» та ст. 28 закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Таким чином, розмір щорічної грошової допомоги позивачу до 05 травня за 2016 рік становить 5650 грн. (1074х5). Оскільки позивач отримав від відповідача виплату у розмірі 920 грн., то розмір недоотриманої допомоги становить 4730 грн.

Суд вважає, що порушені права позивача мають бути відновлені шляхом зобов'язання відповідача виплатити позивачу 4730 грн. недоплаченої щорічної допомоги, яка виплачується до 05 травня, за 2016 рік.

Позовні вимоги щодо проведення перерахунку разової грошової допомоги відповідно до ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з розрахунку п'яти мінімальних пенсій за віком мають бути залишені без задоволення, оскільки стягнення на користь позивача недоотриманої допомоги є достатнім відновленням порушених прав.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 159, 160-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання бездіяльність протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради виплатити ОСОБА_1 4730 грн. 00 коп. недоплаченої щорічної допомоги, яка виплачується до 05 травня, за 2016 рік.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня проголошення.

СУДДЯ О.А.ГУДЕНКО