Справа № 2506/5826/2012
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2017-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2506/5826/2012
Провадження № 6-а/750/1/17
У Х В А Л А

04 січня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого - судді Карапута Л.В.

секретаря Руденок В.О.,

за участю стягувача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Назаренко Марини Борисівни про зміну способу та порядку виконання рішення по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

08.12.2016 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Назаренко Марина Борисівна звернулася до суду з поданням, в якому просить змінити спосіб і порядок виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, шляхом стягнення нарахованої, але не виплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 3144 грн. 00 коп.

Державний виконавець мотивує своє подання тим, що виплата не здійснена в зв'язку з відсутністю бюджетних коштів.

В судовому засіданні стягувач поклалася на думку суду та просила здійснити виплату коштів, які були перераховані.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, в поданному до суду поданні просив провести рогляд справи без участі.

Представник боржника в судове засідання не з'явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавчий лист Деснянського районного суду м. Чернігова № 2506/5826/2012 від 08.04.2014 року про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради здійснити перерахунок ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік в розмірі 3 мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку за відрахуванням вже сплаченої суми.

29.08.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам до відома та виконання.

Згідно листа № 12-07/23304 від 10.11.2016 року Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради повідомило про часткове виконання рішення суду щодо здійснення перерахунку, згідно якого стягувачу належить до виплати 3144 грн. 00 грн., проте відсутність бюджетного призначення для виконання судових рішень за програмами соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не дає можливості виконати вищевказане рішення суду в частині виплати коштів.

Виходячи із змісту подання державний виконавець просить змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. Хоча в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (ст. 198, 223 КАС України).

Статтею 263 КАС України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Разом з тим, державним виконавцем не надано суду доказів щодо неможливості виконання судового рішення та не надано доказів вжиття всіх заходів по його виконанню.

З матеріалів подання вбачається, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду.

Також суд бере до уваги те, що «захист порушеного права у судовому рішенні» і «спосіб виконання судового рішення» не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

До основних заходів примусового виконання рішень відносяться: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; інші заходи, передбачені рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судових рішень, суд вправі змінити встановлені ним або законом способи і порядок на інші, передбачені законодавством. Проте, суд не може встановити новий спосіб захисту порушеного права, його дії щодо зміни чи встановлення способу і порядку виконання повинні бути спрямовані лише на забезпечення виконання резолютивної частини рішення, відповідати його меті, не спотворювати його змісту.

Таким чином, зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання боржника здійснити перерахунок із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа №21-394а14), яка згідно зі статтею 244-2 КАС України, є обов'язковою для суддів при прийнятті рішень в подібних справах.

Розглянувши подане подання, суд приходить до висновку про відсутність виняткових підстав для зміни та встановлення способу виконання рішення суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. 263 КАС України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Назаренко Марини Борисівни, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.В. Карапута