Справа № 818/893/16
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 р. Справа №818/893/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/893/16

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

третя особа Начальник Державної податкової інспекції у місті ОСОБА_1 Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області ОСОБА_3

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1С.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м.Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (далі відповідач, ДПІ у м.Сумах, ГУ ДФС у Сумській області), третя особа Начальник ДПІ у м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПІ у м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області №112-о від 15.07.2016р. «Про звільнення ОСОБА_1С.»;

- поновити позивача, ОСОБА_1, на посаді начальника юридичного відділу Державної податкової інспекції у м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області;

- стягнути з ДПІ у м.Сумах на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні 21.12.2016р. позивач в усній формі зазначив, що за його розрахунком сума заробітної плати за час вимішеного прогулу за період з 16.07.2016р. по 21.12.2016р. становить 29442,15 грн. з розрахунку 260.55 грн. (середньоденна заробітна плата) х на 113 днів (кількість днів вимушеного прогулу) = 29442,15 грн. Отже, позивач просить стягнути з відповідача 29 442 грн. 15 коп. за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог щодо безпідставності звільнення з посади начальника юридичного відділу Державної податкової інспекції у м.Сумах ДФС в сумській області, позивач зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 p. N 892 було вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби. У тому числі реорганізувати Сумську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Сумській області шляхом приєднання до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області.

На виконання вищезазначеної Постанови було прийнято наказ ДФС України від 24.02.2016 року №172 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Сумській області» ( далі наказ № 172).

Згідно п. 2 наказу №172 наказано реорганізувати Сумську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Сумській області шляхом приєднання до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області.

28.04.2016 ОСОБА_4, начальнику юридичного відділу ДПІ у м.Сумах було вручено попередження про наступне вивільнення та запропоновано посаду головного державного інспектора юридичного відділу ДПІ у м. Сумах.

При цьому, позивач звертає увагу суду на те, що в ході реорганізації (приєднання Сумської ОДПІ) штатна чисельність ДПІ у м.Сумах збільшилась на 25 одиниць, зокрема, штатна чисельність юридичного відділу ДПІ у м.Сумах збільшилась на 1 штатну одиницю.

Крім цього, посада начальника юридичного відділу ДПІ в м.Сумах в ході реорганізації взагалі не скорочувалась.

Не зважаючи на вищевикладені обставини, на підставі наказу ДНІ у м. Сумах №417 «Про попередження працівників ДПІ у м.Сумах про наступне вивільнення» та попередження про наступне вивільнення, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України було прийнято наказ ДП1 у м.Сумах ГУ ДФС у Сумській області №112-о від 15.07.2016р. «Про звільнення ОСОБА_4».

Позивач вважає, що при прийнятті наказу ДПІ у м. Сумах від №112-о від 15.07.2016р. «Про звільнення ОСОБА_4» порушені його трудові права та права державного службовця, а саме ч. 4 ст. 36 КЗпП України та право на безперешкодне проходження державної служби, що закріплене як у старій (ст.4) так і у новій (ст.11) редакції Закону України «Про державну службу».

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та зазначила, що вимоги позивача не визнає, просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з урахування обставин, які викладено у письмовому запереченні (а.с. 15-17).

Зокрема, відповідач зазначає, що у звязку із зміною організаційної структури та штатного розпису ДПІ у м.Сумах ГУ ДФС у Сумській області, скороченням штатної чисельності та змінами істотних умов праці, у відповідності до ст.49-2 КЗпП України, 28.04.2016 ОСОБА_1, який займав посаду начальника юридичного відділу Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління ДФС у Сумській області попереджено про наступне звільнення із займаної посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників, зміною істотних умов праці ДПІ у м.Сумах Головного управління ДФС у Сумській області.

При цьому, відповідач просить суд врахувати, що позивачу було запропоновано посаду головного державного інспектора юридичного відділу ДПІ у м. Сумах, від запропонованої посади ОСОБА_4 відмовився.

Тобто, ДПІ у м. Сумах виконано вимоги трудового законодавства, зокрема ст..49-2 Кодексу законів про працю України.

Крім цього, відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до розділу 3 Порядку призначення на посади обліково-контрольної номенклатури Головного управління ДФС у Сумській області, начальники самостійних відділів в державних податкових інспекціях ГУ ДФС у Сумській області, затвердженого наказом ГУ ДФС у Сумській області від 05.02.2016 №68, призначаються на посади за погодженням з керівником структурного підрозділу ГУ ДФС у Сумській області, який відповідає за напрям діяльності в ГУ ДФС у Сумській області.

Так, листом ГУ ДФС у Сумській області від 10.02.2016 №1517/7/18-28-04-41 не погодило ОСОБА_4 на призначення на посаду начальника юридичного відділу ДПІ у м. Сумах, тому йому було запропоновано іншу вакантну посаду головного державного інспектора юридичного відділу.

При цьому, у зв'язку з реорганізацією Сумської ОДПІ, посаду начальника юридичного відділу ДПІ у м.Сумах було запропоновано, як рівнозначну, більш кваліфікованому працівнику - начальнику юридичного відділу Сумської ОДПІ ОСОБА_5 Так, листом від 05.05.2016 №5119/7/18-28-04-36 ОСОБА_5 було погоджено на призначення на посаду начальника юридичного відділу ДНІ у м. Сумах.

При призначенні ОСОБА_5 на посаду начальника юридичного відділу ДПІ у м.Сумах враховувалося не погодження ГУ ДФС у Сумській області на вказану посаду ОСОБА_4, наявність більшого стажу у ОСОБА_5 та навчання у вищому учбовому закладі без відриву від виробництва.

З урахуванням вищевикладених обставин, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи Начальник ДПІ у м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області ОСОБА_3 був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні докази у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного:

Як свідчить з матеріалів справи, 20.02.2015р. ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника юридичного відділу ДПІ у м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.125).

15.07.2016р. ОСОБА_1С було звільнено з посади начальника юридичного відділу ДПІ у м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі зміною організаційної структури та штатного розпису ДПІ у м.Сумах ГУ ДФС у Сумській області, скороченням штатної чисельності та змінами істотних умов праці.

Звільненню ОСОБА_1 передували наступні події:

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 №892 "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" визначено реорганізувати деякі територіальні органи ДФС шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДФС за переліком згідно з додатком 2, в тому числі Сумську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Сумській області шляхом приєднання до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області.

На виконання даної постанови 24.02.2016 Державною фіскальною службою України було прийнято наказ № 172 "Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Сумській області", згідно п.2 якого наказано реорганізувати Сумську ОДПІ шляхом приєднання до ДПІ у м. Сумах (а.с.63-64).

Підпунктом 5.2 пункту 5 даного наказу зобовязано голів комісії з реорганізації забезпечити вжиття комплексу заходів щодо попередження та звільнення працівників відповідно до чинного законодавства.

Слід зазначити, що Наказом ДФС України від 25.12.2015р. було затверджено чисельність працівників податкових органів ДФС, зокрема ДПІ в м.Сумах було передбачено 185 працівників (а.с.69 на звороті).

В подальшому, у звязку з проведенням реорганізації, Наказом Державної фіскальної служби України від 18.03.2016 № 229 "Про внесення змін до наказу ДФС від 25.12.2015 №996 "Про затвердження чисельності працівників податкових органів ДФС" (а.с.71-74) чисельність працівників ДПІ у м. Сумах було збільшено з 185 до 210 одиниць.

На виконання вимог вказаного наказу від 18.03.2016 № 229 наказом ДПІ у м.Сумах від 23.03.2016 № 287 "Про введення в дію Організаційної Структури ДПІ у м. Сумах" штатна чисельність працівників ДПІ у м. Сумах була збільшена до 210 одиниць, а наказом ДПІ у м. Сумах від 26.04.2016 № 415 було введено в дію штатний розпис ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області на 2016 рік, затверджений виконуючим обов'язки начальника Головного управління ДФС у Сумській області від 21.04.2016 на 210 одиниць (а.с. 162-164).

27.04.16 начальником ДПІ у м. Сумах ОСОБА_3, у звязку із зміною організаційної структури та штатного розпису ДПІ у м. Сумах було прийнято наказ № 417 "Про попередження працівників про наступне вивільнення" (а.с.21-23), який 28.04.2016 позивачем, як начальником юридичного відділу ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області, був завізований із зауваженнями (а.с. 24).

Додатком до вищезазначеного Наказу №417 від 27.04.2016р. було складено список працівників ДПІ в м.Сумах, які підлягають попередженню про наступне вивільнення з займаних посад (а.с.22-23), серед яких зазначено начальника юридичного відділу ОСОБА_1

28.04.2016 позивач був попереджений про наступне вивільнення з займаної посади начальника юридичного відділу ДПІ у м. Сумах та запропоновано наявну вакантну посаду головного державного інспектора юридичного відділу ДПІ у м. Сумах, від якої ОСОБА_1 відмовився (а.с.25).

В подальшому, ДПІ в м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області було прийнято Наказ №112-о від 15.07.2016р. «Про звільнення ОСОБА_1С.» з посиланням на ч.1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі зміною організаційної структури та штатного розпису ДПІ у м.Сумах, скороченням штатної чисельності та змінами істотних умов праці. (а.с. 5).

Дослідивши обставини у справі та докази, якими сторони обґрунтовували свою позицію, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося за відсутності правових підстав, а Наказ №112-о від 15.07.2016р. «Про звільнення ОСОБА_1С.» підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723), чинний на момент виникнення спірних правовідносин, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

У свою чергу, проходження публічної служби є виконанням особою повноважень відповідно до займаної посади з моменту набуття статусу публічного службовця і до його припинення та охоплює собою просування по службі, дисциплінарну відповідальність, заохочення, питання соціального захисту.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч.4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Отже, в даному випадку відбулася реорганізація ДПІ у м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області шляхом приєднання до даної установи Державної обєднаної податкової інспекції ГУ ДФС (ст..59 Господарського кодексу України). У разі приєднання одного або кількох субєктів господарювання до іншого субєкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обовязки приєднаних субєктів господарювання. При цьому, відповідно до норм ГК України ліквідація це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обовязки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується і весь штат працівників ліквідується. При реорганізації юридична особа також припиняється. Водночас можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства допускається лише за умови скорочення штату або чисельності працівників.

Таким чином, обґрунтовуючи правомірність звільнення ОСОБА_1 за умови реорганізації підприємства, відповідач має довести факт скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

При цьому, слід зазначити, що скорочення чисельності та скорочення штату це неоднакові поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників внаслідок зменшення загальної кількості працюючих осіб, у той час як скорочення штату зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому, одночасно можуть вводитись інші посади, спеціальності, професії тощо, внаслідок чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в деяких випадках навіть збільшуватись.

Як було встановлено в ході розгляду справи, відповідно до наказу ДФС України від 18.03.2016 № 229 "Про внесення змін до наказу ДФС від 25.12.2015 № 996 "Про затвердження чисельності працівників податкових органів ДФС" чисельність працівників ДПІ у м.Сумах було збільшено з 185 до 210 одиниць.

Отже, скорочення чисельності працівників ДПІ в м.Сумах в ході реорганізації не відбулося. Навпаки спостерігається збільшення чисельності працюючих осіб.

Щодо скорочення штату, слід зазначити, відповідачем на вимогу суду було надано штатний розпис на 2016 рік, який затверджено 21.04.2016р. (а.с.162-164) з якого свідчить, що юридичний відділ як структурний підрозділ не скорочувався, посада начальника юридичного відділу ДПФ в м.Сумах не скорочувалась у порівнянні з попереднім штатним розписом (що не заперечується представником відповідача). Більш того, у порівнянні з попереднім штатним розписом склад юридичного відділу збільшився на 1 особу. Якщо у період 2015 до квітня 2016 року в юридичному відділі працювало 3 особи (1 начальник .відділу та 2 інспектори) та згідно штатного розпису введеного в дію у квітні 2016 року передбачено 4 особи (1 Начальник відділу та 3 інспектори).

Обставини справи свідчать про те, що внаслідок реорганізації у 2016 році було скорочено штатну одиницю Начальника юридичного відділу Сумської ОДПІ. На даній посаді в Сумській ОДПІ працювала ОСОБА_5, яка в подальшому була призначена на посаду начальника юридичного відділу ДПІ в м.Сумах. При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_5 (як представник відповідача) пояснила, що на посаду начальника юридичного відділу ДПІ в м.Сумах її було призначено як більш кваліфікованого працівника та з урахуванням листа-погодження ГУ ДФС в Сумській області від 05.05.2016р. №5119/7/18-28-04-36 (а.с.31) за підписом в.о.начальника ОСОБА_6

Посилання відповідача на більшу кваліфікацію у ОСОБА_5 ніж у ОСОБА_1 судом не приймаються, оскільки дані обставини жодним чином відповідачем не доведені. До матеріалів справи надано копії дипломів як ОСОБА_1 (а.с.127, 128) так і ОСОБА_5 (а.с.136). Освіта у обох вища за спеціальністю «Правознавство» кваліфікація юрист, що відповідає кваліфікаційним вимогам при призначенні на посаду начальника юридичного відділу. Будь-яких інших доказів більшої кваліфікації у ОСОБА_5 ніж у позивача, відповідачем до справи не надано.

Посилання відповідача на наявність листа-погодження ГУ ДФС в Сумській області від 05.05.2016р. №5119/7/18-28-04-36 (а.с.31) також судом не береться до уваги, оскільки в даному листі відсутні будь-які правові обґрунтування вибору саме даної кандидатури на посаду начальника юридичного відділу ДПІ в м.Сумах , яка на момент надсилання листа від 26.04.2016р. на імя в.о.начальника ГУ ДФС в Сумській області (а.с.30) щодо погодження кандидатури ОСОБА_5 та на момент «погодження» зазначеної кандидатури листом ГУ ДФС в Сумській області від 05.05.2016р. (а.с.31) навіть не була вакантною.

Крім цього, відповідач у своїх поясненнях наполегливо посилається на факт наявності листа ГУ ДФС в Сумській області від 10.02.2016р. №1517/7/18-28-04-41 (а.с.29), як на підставу для звільнення позивача. На переконання відповідача даним листом підтверджується, що кандидатура ОСОБА_1 не була погоджена керівництвом і свідчить про наявність недоліків в роботі ОСОБА_1

Судом не береться до уваги даний лист з наступних підстав:

По-перше, зазначений лист датований 10.02.2016р. Тобто, лист, яким нібито «непогоджено» кандидатуру позивача на посаду начальника юридичного відділу датований раніше ніж було прийнято Наказ ДФС України від 24.02.2016р. №172 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Сумській області». Отже, лист ГУ ДФС у Сумській області від 10.02.2016р. не повязаний з подіями щодо звільнення позивача з посади у липні 2016 році.

По-друге, навіть за наявності викладених в листі ГУ ДФС в Сумській області від 10.02.2016р. обставин щодо недоліків в роботі ОСОБА_1, доказів вжиття будь-яких подальших заходів, зокрема, доказів притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності відповідачем не надано.

Крім цього, дослідивши обставини призначення ОСОБА_1 на посаду начальника юридичного відділу ДПІ в м.Сумах в лютому 2016 р. (Наказ від 04.02.2016р. згідно трудової книжки а.с. 125), суд дійшов висновку, що факт наявності листа-погодження взагалі не є обовязковим. Так, у лютому 2016 року позивача було призначено на посаду за відсутності «погодження» ГУ ДФС в Сумській області (позивача призначено начальником юр.відділу 04.02.2016р., а лист ГЦУ ДФС у Сумській області датований 10.02.2016р.). Надходження листа ГУ ДФС в Сумській області, яким нібито кандидатура ОСОБА_1 «непогоджувалась» ніяким чином не вплинуло на подальшу роботу позивача на займаній посаді.

Доказів того, що ОСОБА_4 на посаді начальника юридичного відділу допускав «системність порушень та повне ігнорування законних вимог ГУ ДФС у Сумській області» як вказано у листі-непогодженні ГУ ДФС у Сумській області №1517/7/18-28-04- 41 від 10.02.2016 р. відповідач не надає.

Слід також зазначити, що окрім вищевказаного, відповідач, як на підставу звільнення позивача з посади зазначає на зміну істотних умов праці. На дану обставину йдеться посилання навіть в Наказі про звільнення ОСОБА_1 №112-о від 15.07.2016р. (а.с.5). В обґрунтування позиції щодо зміни істотних умов праці відповідач посилається на збільшення навантаження в роботі у звязку з реорганізацією. Однак, будь-яких доказів збільшення навантаження, зокрема, щодо юридичного відділу, відповідачем не надано. Крім цього, зміна істотних умов праці це зміна в системі та розмірах оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інших умов. Про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Верховний Суд України, рішення якого у подібних правовідносинах у відповідності до ст.244-2 КАС України є обов'язковими для суб'єктів владних повноважень та судів, у справі № 6-2748цс15 (постанова від 23.03.2016р.) дійшов правового висновку, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв'язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першоїстатті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Під час звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч. 4 ст. 32 згаданого Кодексу).

Зі змісту зазначеної норми видно, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Як свідчить копія попередження про наступне вивільнення (а.с.25), що було вручено ОСОБА_1 28.04.2016р. , воно не містить відомостей які істотні умови праці змінилися, тобто про зміни істотних умов праці позивач не попереджався. Відповідач доказів зміни істотних умов праці не надав.

Таким чином, відповідач не надав будь-яких доказів правомірності звільнення ОСОБА_1 Відповідачем не досліджувались а ні кваліфікація, а ні продуктивність праці при визначенні кандидатури на посаду начальника юридичного відділу. Не досліджувалось переважне право залишення ОСОБА_1 на посаді. При цьому, сам факт скорочення такої штатної одиниці, як начальник юридичного відділу ДПІ у м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області взагалі не знайшов свого підтвердження, як і загальне скорочення штату працівників, кількість яких навпаки збільшилася.

Дослідивши обяставини справи, суд дійшов висновку, що у порівнянні та аналізі кваліфікації та продуктивності праці позивача та ОСОБА_5 (яка була призначена на посаду нач.юр.відділу замість ОСОБА_1С.) немає необхідності, оскільки звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося за умови збільшення штату та чисельності ДПІ у м. Сумах в цілому та збільшенню чисельності юридичного відділу, посада начальника юридичного відділу ДПІ в м.Сумах взагалі не скорочувалася.

З метою усунення недоліків при розгляді трудових справ Пленумом Верховного Суду України прийнято Постанову "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року.

Так, ВСУ у вказаній постанові зокрема зазначив, що розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобовязані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП.

Аналізуючи норми КЗпП, прослідковується певний алгоритм дій роботодавця у випадку наявності підстав для звільнення працівника відповідно до п.1 статті 40 КЗпП України, дотримання якого, буде гарантувати законність дій роботодавця та протиправність у випадку протилежного.

Порядок дій роботодавця у такому випадку розпочинається з прийняття рішення щодо скорочення чисельності або штату працівників та оформлення рішення про скорочення наказом про внесення змін до штатного розпису.

Далі роботодавець зобов'язаний зокрема вчинити наступні дії.

По-перше, роботодавець повинен з'ясувати, чи є серед працівників, посади яких скорочуються, особи щодо яких встановлені обмеження на звільнення, тобто наявності осіб, які в силу закону взагалі не можуть підпадати під звільнення у зв'язку із скороченням.

По-друге, врахувати переважне право на залишення на роботі, шляхом визначення рівня кваліфікації та продуктивності праці. Наприклад шляхом співставлення документів про освіту, отримання другої вищої освіти, навчання без відриву від виробництва, присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), підвищення кваліфікації, тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, наявність вченого ступеню або вченого звання тощо для встановлення рівня кваліфікації та оцінки якості виконуваної роботи, відсутністю виробничого браку, часом, який витрачається кожним із працівників для виконання завдання рівного ступеню складності, виконання працівником складних відповідальних завдань або більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, що працюють на аналогічних посадах чи виконують роботу за тією ж професією й однакового ступеню складності, розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваної роботи, суміщення професій посад для визначення продуктивність праці.

Для здійснення зазначеного (для вирішення питання щодо переважного права на залишення на роботі працівників) роботодавцю, доцільно було б створити комісію, яка б могла перевірити відповідний рівень кваліфікації та продуктивності праці, працівників, що підлягають скороченню та визначити осіб, які мають переважне право на залишення на роботі.

В даному випадку, відповідна комісія створена не була, отже відсутнє рішення роботодавця з відповідними висновками та порівняльною характеристикою працівників, кандидатури яких порівнювались при вирішенні питання щодо звільнення ОСОБА_4

Відповідачем під час звільнення позивача із займаної посади не встановлювалося жодних переваг позивача - ОСОБА_4 перед іншими особами, які залишилися працювати, що також свідчить про порушення з боку Відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 71, ст. 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що Наказ ДПІ в м.Сумах ГУ ДФС у Сумській області №112-о від 15.07.2016р. «Про звільнення ОСОБА_1С.», відповідно до якого ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника юридичного відділу ДПІ в м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області винесений з порушенням законних прав та інтересів позивача, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню. Позивач підлягає поновленню на посаді начальника юридичного відділу ДПІ в м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області.

Виконання рішення про поновлення на роботі відбувається в порядку, передбаченому Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5. Виконавчий документ про поновлення незаконно звільненого працівника виконується негайно. Виконання вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного наказу органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника .

В силу положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому рішення суду в цій частині відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України підлягає негайному виконанню.

Надаючи оцінку вимозі позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд керується наступним:

На час звільнення позивач перебував у трудових відносинах з ДПІ в м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області, де перебувала трудова книжка ОСОБА_1 Саме даною установою позивачу нараховувалась заробітна плата, що підтверджується відповідними довідками(а.с.130, 133-134).

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), пунктом 2 якої установлено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності.

Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу (абз. "з" п. 1 Порядку).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд бере до уваги довідку ДПІ в м.Сумах ГУ ДФС в Сумській області від 8 грудня 2016 року (а.с.133-134) згідно з якою середньоденний заробіток позивача становить 222 грн. 26 коп., а середньомісячний заробіток - 5732 грн. 16 коп.

Отже, за період з 16 липня 2016 року по 21 грудня 2016 року (113 робочих дні) сума заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 25115,38 грн. (222.26 грн. х 113 = 25115,38 грн.).

Однак, суд вважає за доцільне взяти до уваги, що позивачем була отримана вихідна допомога при звільненні в сумі 3833 грн. 06 коп. , що підтверджується банківською випискою за липень 20щ16 року та не заперечується позивачем. Крім цього, в період з серпня по вересень 2016 року позивач перебував на обліку в Сумському районному центрі зайнятості. За період з 09.08.2016р. по 20.09.2016р. позивачем було отримано допомогу в сумі 2991 грн. 23 коп.

З урахуванням вищевикладеного, сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 18291 грн. 05 коп. (25115,38 грн. 3833,06 грн. 2991,25 грн. = 18 291 грн. 05 коп.).

Згідно з приписами п. 2 ст. 1 ст. 256 КАС України рішення суду в частині стягнення присуджених ОСОБА_1 виплат заробітної плати за один місць підлягає негайному виконанню.

Слід зазначити, що розрахунок позивача щодо заробітної плати за час вимушеного прогулу на який посилався в усному порядку позивач обґрунтовуючи відповідні позовні вимоги судом не приймається. Так, за розрахунком позивача, середньоденна з/плата становить 260,55 грн. (згідно довідки відповідача - 222 грн. 26 коп.). Однак по-перше, відсутній письмовий розрахунок позивача, по друге, відповідачем надано відповідну довідку-розрахунок (а.с.133-134), який в судовому засіданні було досліджено за участю свідка ОСОБА_7 (бухгалтер ДПІ в м.Сумах). Даний розрахунок здійснено з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню частково лише в частині стягнення заробітної плати в сумі 18291.05 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, третя особа - Начальник Державної податкової інспекції у місті ОСОБА_1 Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати задовольнити частково

Визнати протиправним та скасувати Наказ Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № 112-о від 15.07.2016 року "Про звільнення ОСОБА_1С.".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (Покровська площа, 2, м. Суми, 40000, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 40000, РНОКПП НОМЕР_1) заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 18291 (вісімнадцять тисяч двісті девяносто одну) грн. 05 коп. з вирахуванням податків та обовязкових платежів.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова в частині поновлення на посаді та в частині виплати заробітної плати за один місяць в сумі 5 732 грн. 16 коп. підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 26.12.2016 року.

Суддя О.М. Кунець