Справа № 808/3451/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року о/об 16 год. 58 хв.Справа № 808/3451/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправним та внесення часткових змін до наказу про звільнення, виплати одноразової грошової допомоги, виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, -

за участі:

позивача - ОСОБА_1

(особа посвідчується паспортом серія НОМЕР_1

представника відповідача - Завгородній В.І.

(діє на підставі довіреності № 272/01/15-2016 від 16.11.2016 року)

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним пункт наказу ГУНП в Запорізькій області від 30.08.2016 року №300 о/с, в частині мого звільнення з поліції за ст.77 ч.І п.7 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію» та зобов'язати ГУНП в Запорізькій області внести часткові зміни до пункту наказу ГУНП в Запорізькій області від 30.08.2016 року №300 о/с в частині мого звільнення з поліції, де вважати мене звільненою за ст.77 ч.І п.2 (через хворобу) Закону України «Про національну поліцію»за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, згідно із свідоцтвом про хворобу № 265/с, від 29.08.2016 року;

зобов'язати ГУНП в Запорізькій області виплатити мені одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням коефіцієнта індексації на момент розрахунку;

зобов'язати ГУНП в Запорізькій області виплатити мені середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги по день фактичного розрахунку з позивачем, з урахуванням коефіцієнта індексації на момент розрахунку.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 30 серпня 2016 року наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 300 о/с позивач звільнена зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням), з вислугою 23 роки 06 місяців 04 дні. Таке рішення відповідача ОСОБА_1 вважає помилковим. Зазначає, що мала бути звільнена на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу) за рішенням медичної комісії про обмежену придатність до служби. Вказує на те, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а не у розмірі 25% указаної вище суми, яку було виплачено у зв'язку із обранням відповідачем стосовно позивача на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням). Разом з тим, зазначає про несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги при її звільнені.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, відповідно до яких зазначає, що позивача за наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 30 серпня 2016 року № 300 о/с звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням). Передумовою звільнення слугувало подання позивачем рапорту з проханням направлення на проходження військово-лікарської комісії та подальшим звільненням зі служби з 30 серпня 2016 року. Вказує, що звільнення поліцейських через хворобу здійснюється на підставі рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 77 ЗУ «Про Національну поліцію». Винесена відносно позивача постанова про придатність до військової служби у свідоцтві про хворобу від 29 серпня 2016 року за №265/с не встановила непридатності до служби, що виключило підстави для звільнення - через хворобу. Тобто за передбаченими критеріями - рішення медичної комісії повинно встановити непридатність особи до військової служби, зокрема, служби у поліції, що за змістом буде відповідати вимогам пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вказує, що оскільки Положення про діяльність військово-лікарської комісії в першу чергу розповсюджувалось на осіб рядового і начальницького складу ОВС, зауважує що відповідно до Положення про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, встановлена підстава для звільнення через обмежений стан здоров'я. Відповідно до підпунктів 63-64 Положення про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ звільнення через обмежений стан здоров'я проводиться у разі визнання осіб придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад. Разом з тим, зазначає, що відповідно до пункту 23 Порядку та умов затверджених наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260 Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

В судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 21 грудня 2016 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

01 серпня 2016 року, у зв'язку з погіршення стану здоров'я та наявністю вислуги для призначення пенсії по лінії МВС, ОСОБА_1 подала рапорт про направлення її для проходження ВЛК, з подальшим звільненням її з 30 серпня 2016 року.

За результатами проходження ВЛК, згідно з свідоцтвом про хворобу № 265/с, виданим ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» від 29 серпня 2016 року, позивач визнана «обмежено приданою до військової служби».

30 серпня 2016 року, наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №300 о/с позивач звільнена зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням), з вислугою 23 роки 06 місяців 04 дні.

21 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області із зверненням відповідно до якого просила внести часткові зміни до пункту наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 30 серпня 2016 року №300 о/с, в частині звільнення позивача з поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням). Вважати позивача звільненою за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу) Закону України «Про національну поліцію» за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, згідно із свідоцтвом про хворобу № 265/с, виданим ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» від 29 серпня 2016 року .

12 жовтня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області позивачу надано відповідь відповідно до якої зазначено, що її звільнено з поліції за власним бажанням - правомірно. Законних підстав для внесення часткових змін до наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 30 серпня 2016 року № 300 о/с в частині звільнення позивача з поліції - не має.

Не погодившись з таким рішенням Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом.

Суд, вислухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, з наведених обставин справи та визначеного предмету позову вбачається, що позивач не погоджується з підставою звільнення та несвоєчасним повним розрахунком при звільнені з поліції. Питання стосовно протиправності дій щодо самого звільнення позивачем не порушується.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України «Про національну поліцію» № 508-VIII від 02 липня 2015 року (далі за текстом - Закон № 508).

Відповідно до частини статті 77 Закону № 508 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

1) у зв'язку із закінченням строку контракту;

2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;

3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;

4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

5) через службову невідповідність;

6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

7) за власним бажанням;

8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);

9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення;

11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Зазначеною нормою Закону № 508 визначено вичерпний перелік підстав припинення служби в поліції.

Для застосування підстави звільнення за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону № 508 необхідна наявність рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Пунктом 13, наданого позивачем свідоцтвом про хворобу № 265/с від 29 серпня 2016 року, визначено постанову військово - лікарської комісії про придатність до військової служби - обмежено придатна до військової служби.

Тобто на час звільнення з Головного управління Національної поліцій в Запорізькій області у позивача відсутнє рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Рапортом від 01 серпня 2016 року позивач висловила бажання пройти військово-лікарську комісію у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та з подальшим звільненням зі служби в поліції за наявності вислуги років, для призначення пенсії. Фактично позивач виявила бажання бути звільненою з поліції з 30 серпня 2016 року за наявною вислугою років служби для призначення пенсії.

Але, за положеннями визначеними у частині 1 статті 77 Закону № 508 відсутня підстава звільнення - за вислугою років.

У відповідно до частини 4 статті 78 Закону № 508 визначено, що порядок обчислення вислуги років у поліції встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року визначено порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги, зокрема, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (далі за текстом - Порядок № 393).

За наведеним Порядком № 393, певний строк вислуги років на службі у органах внутрішніх справи та поліції надає позивачу право на призначення пенсії у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Також, необхідно зазначити, що придатність до служби в поліції визначається на підставі «Порядку проведення військово - лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України», затвердженого наказом МВС України № 85 від 06 лютого 2001 року.

Згідно з пунктом 1.63. за результатами медичного огляду військово-лікарська комісія виносить наступні постанови.

Пункт 1.63.5. щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ:

«Придатний до військової служби»;

«Придатний до військової служби. Не придатний на посаду» (вказану в направленні відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей);

«Обмежено придатний до військової служби» (Потребує звільнення від виконання службових обов'язків (занять), відпустки за станом здоров'я);

«Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»;

«Не придатний до військової служби зі зняттям з військового обліку».

Позивач, надала пояснення та стверджує, що за наведеним переліком постанов передбачені три ступеня непридатності до військової служби: не придатність до військової служби зі зняттям з військового обліку; не придатність до військової служби в мирний час, обмежена придатність у воєнний час; обмежена придатність до військової служби.

З вказаним твердженням суд не може погодитись.

За наведеним позивачем переліком передбачено лише два ступеня непридатності до військової служби, які виключають можливість подальшого проходження служби у поліції. Обмеження придатності до військової служби за своїм формулюванням визначає, що особа може проходити службу, але за певних умов.

Комісією не встановлено, що використання позивача на службі, за її посадою - старшого інспектора кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Запорізькій області без шкоди для здоров'я є неможливим.

Позивачем при подані рапорту, при проведені військово - лікарської комісії та в подальшому не висловлювались бажання залишитись на службі з наданням іншої посади, яку вона може виконувати з урахуванням стану здоров'я, підготовки та досвіду роботи.

Таким чином, за наявності бажання на звільнення у зв'язку з досягненням строку вислуги років, для призначення пенсії, за відсутності висновку військово - лікарської комісії про непридатність до військової служби, позивач може бути звільнення з поліції тільки за власним бажанням з дати визначеної за домовленість сторін.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в частині визнання протиправним пункту наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 300 о/с від 30 серпня 2016 року щодо звільнення ОСОБА_1 з поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та зобов'язання відповідача внесення часткових змін і виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.

Стосовно зобов'язання відповідача виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги по день фактичного розрахунку з позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено виплату одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби.

Частиною 2 статті 9 наведеного Закону, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна норма міститься у пункті 10 Порядку 393.

Згідно частино 4 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

З аналізу норм статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суд дійшов висновку, що при звільнені відповідач повинен був здійснити виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача.

Але, відповідно до довідки відповідача № 771/03/12-2016 від 13 грудня 2016 року грошову допомогу при звільнені ОСОБА_1 виплачено 13 жовтня 2016 року.

Відповідно до статті 116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу Законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Затримка розрахунку при звільненні позивача склала 44 календарних дні, у період з 31 серпня по 13 жовтня 2016 року.

Розрахунок середнього грошового забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого наказом МВС України № 260 від 06 квітня 2016 року.

Представником відповідача надано довідку № 769/03/12-2016 від 13 грудня 2016 року щодо середньомісячного грошового забезпечення та середньоденного грошового забезпечення.

Розмір середньомісячного грошового забезпечення складає - 7 375 грн.

Розмір середньоденного грошового забезпечення складає - 241 грн. 80 коп.

Позивач заперечила проти розміру середньоденного грошового забезпечення та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року визначила суму середньоденного грошового забезпечення у розмірі 245 грн. 83 коп., з якою погоджується суд.

Таким чином, позивачу підлягає до виплати сума грошового забезпечення за 44 календарні дні затримки розрахунку у розмірі 10 816 грн. 66 коп. (7 375 грн./30 дн.= 245,83 х 44 к.дн.).

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частини 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статями 2, 4, 7-12, 17, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги за період з 30 серпня 2016 року по 13 жовтня 2016 року у розмірі 10816 грн.66 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Публічного ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Запорізькій області судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 551,21 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 копійка.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов