Справа № 759/13642/16-а
Суддя: Войтенко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-а/759/329/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Войтенко Ю.В.

за участі секретаря - Севрюк К.А.

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Правобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії. В подальшому, позивачем були уточнені позовні вимоги, просив визнати протиправною відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у перерахунку пенсії ОСОБА_2 та зобов'язати Правобережне об'єднання Управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 01 листопада 2015 року пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення пенсії) у розмірі 88 % від розміру місячної заробітної плати, зазначеної в довідці військової прокуратури Центрального регіону України №18/50 від 18 липня 2016 року. Також, позивач просив визнати протиправною відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у перерахунку пенсії ОСОБА_2 та зобов'язати Правобережне об'єднання Управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 01 вересня 2016 року пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення пенсії) у розмірі 88 % від розміру місячної заробітної плати, зазначеної в довідці військової прокуратури Центрального регіону України №18/62 від 1 вересня 2016 року. Також просив відшкодувати сплачену суму судового збору. Позивач мотивує свої вимоги тим, що з листопада 2010 року він перебуває на пенсійному обліку в Правобережному об'єднанні управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 88% від заробітної плати відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку з підвищенням з 13.10.2015р. заробітної плати (посадових окладів) працівникам прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 763 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505», військовою прокуратурою Центрального регіону України позивачу надана довідка № 18/50пф від 18.07.2016 року для перерахунку пенсії з зазначенням розміру заробітної плати, виходячи з посади, з якої він вийшов на пенсію, з урахуванням фактично отримуваних виплат і умов праці, що існували на момент звільнення позивача. 22.07.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до закону, який діяв на час призначення пенсії, але з урахуванням розміру заробітної плати, визначеної у довідці виданої військовою прокуратурою Центрального регіону України №18/50пф від 18.07.2016. Проте, листом від 11.08.2016 року №20983/03 позивачу відмовили у перерахунку пенсії, посилаючись на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення. В подальшому, у зв'язку з підвищенням з 03.08.2016 року заробітної плати (посадових окладів) працівникам прокуратури і відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2016 року №488 позивачу було надано довідку №18/62 вих-16 від 01.09.2016 року для перерахунку пенсії. На підставі вказаної довідки, 06.09.2016 року, він повторно звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії і повторно, відповідач листом від 19.09.2016 №27239/03 повідомив його про відмову в перерахунку пенсії, посилаючись на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Відповідно, позивач вважає вказані відмови в перерахунку пенсії протиправними у зв'язку з чим, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, зазначивши, що на розгляді в Святошинському районному суді м. Києва перебувала ще одна позовна заява зі схожими позовними вимогами, яку він просив залишити без розгляду, що підтверджує відсутність інших позовних вимог за даним предметом спору.

Відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду не з'явився про причини неявки суд не повідомив (а.с.28). З матеріалів справи вбачається, що позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії у зв'язку з втратою чинності Закону України «Про прокуратуру» та у відповідності до розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213, згідно якого з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, не призначаються та не перераховуються. Умови та порядок перерахунку пенсій призначених працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України не визначено, і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

Відповідно до ч.4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Позивач наголошував на застосуванні вказаного положення, з огляду на те, що відповідач - суб'єкт владних повноважень був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

З огляду на викладене, справу вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про те, що вимоги даного позову підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.6 КАС України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1789-ХІІ), Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI).

Судовим розглядом встановлено, що з 02.11.2010 року позивач перебуває на пенсійному обліку в Правобережному об'єднанні управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 88% від заробітної плати відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

З тексту рішень відповідача від 11.08.2016 року №20983/03, а також, від 19.09.2016 №27239/03 вбачається, що Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянуло подані позивачем заяви по суті, не зазначаючи на недоліки у їх оформленні та прийняло рішення про відмову у здійсненні перерахунку. Відповідно, перевірці підлягає саме правомірність та обґрунтованість прийнятих відповідачем рішень про відмову у здійсненні перерахунку пенсії.

У ч. 1, 12, 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 3668-VI передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Отже, ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, було регламентовано його право на перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

На час звернення позивача із заявами про перерахунок раніше призначеної пенсії ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено в редакції Закону України № 76-VIII від 28 грудня 2014 року: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набрав чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, відповідно до пп. 1 п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» якого норми Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, які регулювали, зокрема, питання перерахунку пенсії, втратили чинність.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури на момент виникнення спірних правовідносин регулюється правилами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Згідно ч. ч. 13, 20 ст. 86 вказаного Закону пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, Кабінетом Міністрів України на виконання вказаних змін не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Так, ст. 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Згідно положень ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені ст. 1 Першого протоколу.

Таким чином, право позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Доводи пенсійного органу про те, що станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у пункті 5 Прикінцевих положень якого зазначено про скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України, зокрема «Про прокуратуру», у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, суд вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки положення зазначеної правової норми поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №763 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505», яка набрала чинності і 13 жовтня 2015 року внесено зміни, зокрема, до додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», який викладено в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №763, відповідно до яких змінено розмір посадових окладів в сторону збільшення, зокрема, працівникам військових прокуратур регіонів, до яких належить і позивач, що підтверджується довідкою військової прокуратури Центрального регіону України від 18 липня 2016 року №18/50.

В подальшому, 27.07.2016р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 488 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. № 1013», яка набрала чинності 03.08.2016р., згідно якої відбулась зміна розміру посадових окладів в сторону збільшення, зокрема, працівникам військових прокуратур регіонів, до яких належить і позивач, що підтверджується довідкою військової прокуратури Центрального регіону України від 1 вересня 2016 року №18/62.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, відповідач повинен був перерахувати позивачу пенсію, згідно довідок військової прокуратури Центрального регіону України від 18 липня 2016 року №18/50 та від 1 вересня 2016 року №18/62, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції, яка діяла на час призначення пенсії.

Враховуючи наведені правові норми та обставини цієї справи, суд приходить до висновку про те, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу у здійсненні перерахунків його пенсії в розмірі та порядку, визначеному в статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на момент призначення йому пенсії.

При цьому, суд звертає увагу на те, що станом на момент призначення позивачу пенсії, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» діяла в редакції, чинній до вступу в силу Закону від 08 липня 2011 року № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким були внесені зміни, зокрема до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо порядку обчислення пенсії.

Водночас, судова колегія відзначає, що у постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справах № 21-348а13 та № 21-420а13, ВСУ зазначив, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, яка діяла на момент призначення пенсії.

Крім того, у рішеннях Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 КСУ наголосив на тому, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

У відповідності до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Водночас, в постанові від 15 грудня 2015 року Верховний Суд України у подібних відносинах дійшов висновку про те, що положення статті 87 Закону № 1788-XII не підлягають застосуванню до заявлених позовних вимог, адже приписи цієї норми регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини ПФУ. Натомість застосуванню підлягає частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, оскільки у справі, що розглядається, право позивача на перерахунок пенсії відповідач не визнав, що і стало підставою звернення до суду.

В постанові від 25 травня 2016 року Верховний Суд України у подібних відносинах зазначив, що відповідно до частини другої статті 87 Закону № 1788-XII суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма Закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ. Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування », у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Таким чином, положення наведених норм права регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини ПФУ.

Водночас згідно з частиною другою статті 99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Отже, спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Як встановлено судовим розглядом, позивач 03.08.2016 року та 06.09.2016 року звертався до управління ПФУ з заявою про перерахунок йому пенсії відповідно до вимог законодавства, проте обидва рази відповідач відмовив йому у задоволенні заяви, тому у жовтні 2016 року позивач оскаржив вказані відмови управління ПФУ в суді. Відповідно, при розгляді цієї справи слід застосовувати положення спеціальних норм, а саме Закону № 1789-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, у частині вісімнадцятій статті 50-1 цього Закону передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

За наведених обставин суд вважає, що положення статті 87 Закону № 1788-XII не підлягають застосуванню до заявлених позовних вимог, адже приписи цієї норми регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини ПФУ. Натомість застосуванню підлягає частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, оскільки у справі, що розглядається, право позивача на перерахунок пенсії відповідач не визнав, що і стало підставою звернення до суду.

Позивач право на підвищення пенсії набув з 13.10.2015 року, як це визначено у постанові № 505, а звернувся до управління ПФУ з заявою про перерахунок пенсії 03.08.2016 року, а отже, у зв'язку з обмеженням терміну виплати нормами спеціального закону виплата має бути здійснена за 12 місяців до дня звернення позивача до органу ПФУ за перерахунком пенсії, а саме з 1.10.2015 року.

Так само, щодо другого звернення. Позивач, вдруге право на підвищення пенсії набув 03.08.2016 року, звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії 06.09.2016 року, відповідно, позовні вимоги щодо проведення перерахунку з 01.09.2016- підлягають задоволенню.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 94, 99, 100, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Правобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 та зобов'язати Правобережне об'єднання Управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 01 листопада 2015 року пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення пенсії) у розмірі 88 % від розміру місячної заробітної плати, зазначеної в довідці військової прокуратури Центрального регіону України №18/50 від 18 липня 2016 року.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 та зобов'язати Правобережне об'єднання Управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 01 вересня 2016 року пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення пенсії) у розмірі 88 % від розміру місячної заробітної плати, зазначеної в довідці військової прокуратури Центрального регіону України №18/62 від 1 вересня 2016 року.

Стягнути з Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві (03680, м. Київ, вул. Антоновича, 70, ) за рахунок бюджетних асигнувань даного суб'єкта владних повноважень на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп.

Постанова підлягає оскарженню в апеляційному порядку. Апеляційна скарга може бути подана до Київського адміністративного апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ю.В. Войтенко