Справа № 817/1799/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2017 р.Р і в н е 817/1799/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДКС України у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 26.08.2016 №204000009/2016/000028/1 та внесення відповідних змін до декларації, зобов'язання повернути надмірно сплачені митні платежі (грошові зобов'язання) в розмірі 16468,00грн.

В обґрунтування позову зазначає, 18.08.2016 в Німечинні ним придбано автомобіль Volkswagen Passat, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 за 6950 євро, що на дату покупки становить згідно з курсом НБУ 196615,32грн., даний автомобіль мав пошкодження, у зв'язку з чим його ціна була нижча ніж за аналогічний автомобіль без пошкоджень. 26.08.2016 під час митного оформлення вказаного транспортного засобу уповноваженою особою відповідача прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №204000009/2016/000028/1. Представник митниці, користуючись періодичним довідником Schwackelist 2016 SPS-D 7/2016, визначив вартість автомобіля в розмірі 8541 євро, що згідно з курсом НБУ становило 244244,24грн. та відмовив у прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску транспортного засобу та видав картку відмови №204000009/2016/00026. Таким чином, позивачем було здійснено додаткові платежі в розмірі 16468,00грн. Вважає протиправним рішення про коригування митної вартості, оскільки для митного оформлення декларантом ФОП ОСОБА_4 було надано весь пакет документів для визначення митної вартості товару, передбачений Митним кодексом України. Крім того, на вимогу митного органу зроблено експертизу Рівненською торгово-промисловою палатою, згідно з висновком експертизи від 23.08.2016 вартість автомобіля визначена в розмірі 6828 євро. Також на вимогу митника було зроблено ще один експертний висновок №А-574 з визначенням б/у запчастин, які необхідно замінити. Таким чином, позивач вважає протиправним рішення відповідача про коригування митної вартості №204000009/2016/000028/1 від 26.08.2016 та просить повернути надмірно сплачені митні платежі в розмірі 16468грн.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач Рівненська митниця Державної фіскальної служби України позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.57-59). Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що рішення про коригування митної вартості товару (транспортного засобу) прийняте у зв'язку з наявністю на момент митного оформлення транспортного засобу обґрунтованих сумнівів у правильності декларування митної вартості. Відповідач, беручи до уваги відомості про які містяться в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України, визначив, що задекларована позивачем вартість транспортного засобу у розмірі 6950 євро не відповідає вартості ідентичних транспортних засобів, у зв'язку з чим і було проведено коригування митної вартості транспортного засобу. Обираючи метод визначення митної вартості товару, відповідачем дотримано вимоги положень статті 57 Митного кодексу України, а при визначенні вартості імпортованого вантажного автомобіля марки "VOLKSWAGEN", модель "PASSAT", 2011 року виготовлення, за основу взято вартість на подібні транспортні засоби, що вказана у довіднику Schwakeliste. Крім того, зазначив, що декларантом самостійно в поданій декларації обрано 6 метод визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу. З урахуванням наведеного, вважає оскаржуване рішення правомірними, просив у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.12.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДКС у Рівненській області.

Представник третьої особи відповідача в судовому засіданні пояснив, що для виконання рішень про стягнення сплачених до бюджету митних платежів орган Казначейства після закінчення строку подання інформації органом, що контролює справляння надходжень бюджету, передає виконавчий документ та інші документи, необхідні для його виконання, до Казначейства. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та перераховує такі кошти на рахунок стягувача.

Представник позивача ОСОБА_5, представник відповідача Федченко О.О. та представник третьої особи відповідача Немкович І.І. прибули в судове засідання призначене на 16.12.2016. Судом поставлено на обговорення питання щодо розгляду справи у порядку письмового провадження. Представники сторін не заперечили проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

За таких обставин, заслухавши думку представників сторін, відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, суд перейшов до розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та письмове заперечення на позов, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

17.08.2016 позивачем придбано у нерезидента транспортний засіб - вантажний автомобіль марки "VOLKSWAGEN", модель "PASSAT", 2011 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1, вартість якого становить 6950,00 євро, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойс) (а.с.64).

ОСОБА_2 ввезено на митну територію України придбаний транспортний засіб - вантажний автомобіль марки "VOLKSWAGEN", модель "PASSAT", 2011 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1, який був у експлуатації, тип двигуна - дизель, номер двигуна - НОМЕР_2, робочий об'єм циліндрів двигуна - 1598 см. куб.

26.08.2016 представником позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (декларантом) для здійснення митного оформлення даного транспортного засобу Рівненській митниці ДФС подано митну декларацію за №204050003/2016/012982 на ввезений транспортний засіб, згідно з якою заявлено митну вартість товару в розмірі 6950 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції), графа 43 декларації. Так, в графі 42 митної декларації "ціна товару" зазначено 6950 євро, в графі 45 "коригування" вказано 1987746,95грн., в графі 23 "курс валюти" - 28,596684грн. (а.с.61).

До вказаної митної декларації декларантом долучено: акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 19.08.2016 №209100004/2016/000773; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 30.03.2011 DX528981; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 23.08.2016; рахунок-фактуру (інвойс) 7245 від 17.08.2016; договір про надання послуг митного брокера 027-Г-С від 15.08.2015; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 17.08.2016; декларацію про походження товару від 17.08.2016; довідку з сертифікації від 22.08.2016.

26.08.2016 відповідач, за результатами розгляду поданої митної декларації №204050003/2016/012982 та доданих до неї документів, відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв'язку відсутністю у поданих документах належних відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; неподанням декларантом всіх додаткових документів, витребовуваних органом доходів і зборів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.3 ст.53 Митного кодексу України. Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів від 26.08.2016 за №204000009/2016/00026 (а.с.68).

У зв'язку з наведеним, відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №204000009/2016/000028/1 від 26.08.2016, яким розрахунок числового значення митної вартості здійснено наступним чином: 8900 EUR + (7,5%-10,5%)-46*2 EUR = 8541,00 EUR або VW грн за курсом НБУ на день подання товару до митного оформлення (а.с.62).

26.08.2016 представником позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (декларантом) для здійснення митного оформлення транспортного засобу, з урахуванням рішення про коригування митної вартості №204000009/2016/000028/1 від 26.08.2016, подано Рівненській митниці ДФС митну декларацію за №204050003/2016/013049 на ввезений транспортний засіб, згідно з якою заявлено митну вартість товару в розмірі 8571 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено, як того вимагало оскаржуване рішення, за резервним методом, графа 43 декларації (а.с.60).

Позивачем здійснено сплату митних платежів згідно з декларацією №204050003/2016/013049 від 26.08.2016.

За результатами адміністративного оскарження рішення про коригування митної вартості залишено без змін (а.с.29-37).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи адміністративний спір по суті суд зазначає наступне.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Митного кодексу України, усі товари, які переміщуються через митний кордон України підлягають митному контролю.

Згідно з ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною 2 та пунктом 1 частини 6 статті 321 Митного кодексу України передбачено, що в разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України та закінчується після закінчення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Частиною 1 статті 248 Митного кодексу України визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч. 2-1 ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частинами 1-2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3)рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4)якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5)за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6)транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7)копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8)якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України визначено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2)рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4)виписку з бухгалтерської документації;

5)ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6)каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7)копію митної декларації країни відправлення;

8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1)невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2)неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3)невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4)надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, частиною 1 статті 57 Митного кодексу України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1)основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2)другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

В силу вимог частини 2-3 статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (частина 4 статті 57).

Відповідно до 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Частиною 11 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Частиною 9 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

В силу вимог частини 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Крім того, у частинах 11-12 статті 264 Митного кодексу України закріплено, що у разі якщо митну декларацію подано з порушенням вимог, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів відмовляє у її прийнятті, про що посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року по справі №21-53а15, яка в силу вимог частини 1 статті 244-2 КАС України, є обов'язковою для врахування судом при розгляді та вирішенні цієї адміністративної справи.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для прийняття оспорюваних рішень стала відмова в наданні витребовуваних митницею додаткових документів та те, митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та наявності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні відомості щодо складових митної вартості товарів, що також призвело до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом: відомості щодо цінових рівнів на подібні транспортні засоби, наявні у періодичному довіднику Schwackelist 2016 SPS-D 7/2016, сторінка 3013.

При цьому, за результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, Рівненською митницею ДФС витребувано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме: висновок експерта-автотоварознавця щодо вартості імпортованого транспортного засобу, із врахуванням технічного стану транспорт засобу, терміну його експлуатації, його комплектації, комплектності, та відомостей, який відповідає вимогам Методики товарознавчої експерт оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092; документи, щодо вартості перевезення транспортного засобу.

У відповідь на запит декларантом повідомлено, що додаткові документи надані не будуть (а.с.66).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем подано достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, визначеної за умовами контракту.

Крім того, згідно з висновком Рівненської торгово-промислової палати від 23.08.2016 вартість транспортного засобу Volfswagen Passat, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1, рік випуску 2011, бувший у використанні, станом на 23.08.2016 становить 195252 гривні, 29375 злотих або 6828 євро по курсу НБУ на дату оцінки (а.с.21-27).

Враховуючи, що позивачем надано митному органу всі підтверджуючі митну вартість документи, які наведені в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, відповідач безпідставно обрав другорядні методи визначення митної вартості

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і не довів правомірності винесення спірного рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів від 26.08.2016 №9/2016/000028/3, суб'єкт владних повноважень діяв при недотриманні встановленого законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваного рішення Рівненської митниці ДФС.

З урахуванням викладеного, адміністративний позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про внесення змін до митної декларації та про зобов'язання повернути надмірно сплачені митні платежі (грошові зобов'язання) в розмірі 16468,00грн., суд зазначає наступне.

Процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України визначає Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Держаної митної служби України від 20.07.2007 №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за №1097/14364 (далі - Порядок №618).

Розділом ІІІ Порядку №618 визначено, що для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 №611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів повинен бути прийнятий митним органом не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення 20-денного строку з дня подання платниками податків заяви.

Відомості про повернення сум помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів уносяться до митної декларації або до уніфікованої митної квитанції МД-1 (залежно від того, на підставі якого документа такі митні та інші платежі були перераховані до Державного бюджету України) та її електронної копії в порядку, установленому Державною митною службою України.

Протягом трьох робочих днів з моменту внесення вищезазначених відомостей аркуші з позначенням "3/8" комплектів бланків митних декларацій форм МД-2, МД-3 і доповнення (у разі їх оформлення) або другий аркуш уніфікованої митної квитанції МД-1 повертаються декларанту під підпис або надсилаються платнику податків листом за підписом керівника (заступника керівника) митного органу з повідомленням про вручення.

Після повернення платнику податків коштів, помилково та/або надмірно сплачених до Державного бюджету України, до Журналу реєстрації висновків про повернення коштів з Держбюджету посадовою особою Відділу заносяться дані про дату електронного реєстру, що формується органом Державного казначейства України, який повертає кошти, а також зазначається назва органу Державного казначейства України, що здійснив повернення.

Відтак, сума надміру сплачених грошових зобов'язань повертається у порядку, передбаченому Порядком №618, на підставі його заяви та з прийняттям висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 12.05.2015 у справі №21-161а15, від 24.03.2015 у справі №21-3а15к, від 09.12.2014 у справі №21-205а14.

Крім того, Порядком №618 визначено і порядок внесення змін до митної декларації в частині внесення змін щодо сплати митних платежів.

Разом з тим, слід зазначити, що зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов'язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов'язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках, органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватись від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Таким чином, орган Державної казначейської служби позбавлений можливості здійснити стягнення відповідної суми надмірно сплачених платежів з рахунків митного органу, оскільки складання висновку митного органу про повернення коштів законодавцем віднесено до виключної компетенції митниці, тобто надає йому суб'єктивне право прийняття такого рішення, що за своєю правовою природою є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу - Рівненської митниці.

Відповідно до рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, відповідно до закріплених у ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо внесення змін до декларації та повернення митних платежів є втручанням у дискреційні повноваження відповідача та третьої особи, які виходять за межі завдань адміністративного судочинства, оскільки принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, а відтак, позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За наведених обставин, позов слід задовольнити частково.

Судові витрати підлягаю присудженню позивачу з урахуванням .3 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці Державної фіскальної служби України за №204000009/2016/000028/1 від 26.08.2016.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити повністю.

Присудити на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненської митниці Державної фіскальної служби України судовий збір в розмірі 275,61грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.