Справа № 761/37617/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря: Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності та дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців з 01.04.2012 р.;

- визнання протиправними дій відповідача щодо оподаткування пенсії позивача;

- визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження права позивача на розмір пільгового підвищення пенсії як дитині війни у 30 % мінімальної пенсії за віком;

- зобов`язання відповідача: 1) визначити розмір пенсії позивача з урахуванням розміру грошового забезпечення військовослужбовців, зазначеного в довідці Міноборони станом на 01.04.2012 р., яка залучена до матеріалів пенсійної справи; 2) встановити та сплатити позивачу заборгованість з неотриманих пенсійних коштів і обрахованою за різницею сум, визначених з розміру грошового забезпечення військовослужбовців станом на 01.04.2012 р. і сум, які отримані позивачем; 3) встановити позивачу розмір щомісячного підвищення пенсії як дитини війни у 30% мінімальної пенсії за віком; 4) встановити та сплатити позивачу заборгованість з неотриманих пенсійних коштів і обрахованих за різницею сум, визначених з розміру підвищення пенсії у 30% мінімальної пенсії за віком і сум, отриманих позивачем у період з 01.01.2013 р.; 5) припинити вилучення з пенсійних нарахувань сум оподаткування з 01.01.2015 р.; 6) нарахувати та сплатити позивачу заборгованість, визначену з сум оподаткування, вилучених з пенсійних нарахувань за період з 01.01.2015 р.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо перерахунку пенсії позивача у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців з 01.04.2012 р., визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо обмеження права позивача на розмір пільгового підвищення пенсії як «дитині війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, виходячи з розміру грошового забезпечення військовослужбовців станом на 01.04.2012 р., з урахуванням сплачених за цей період сум, зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням 30% надбавки відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2013 р. з урахуванням сплачених за цей період сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач у своїй апеляції просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визнання юрисдикції на правовідносини за ст. 8 Закону № 2262-ХІІ та відновлення його права на неоподаткування пенсії, відповідно до принципу верховенства права, та ухвалити рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на його думку, судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ПФУ у м. Києві, отримує пенсію військовослужбовця на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та має правовий статус дитини війни.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не здійснив перерахування його пенсії у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців з 01.04.2012 р., оподаткував його пенсію та обмежив розмір пільгового підвищення надбавки як дитині війни, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2012 р. у зв`язку зі збільшенням розміру грошового забезпечення військовослужбовців та не здійснено її підвищення на 30 % як дитиній війни з 01.01.2013 р. Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2015 р. набули чинності положення ПК України в частині щодо оподаткування пенсій і відповідач діяв на підставі та на виконання вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України), Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі ПК України), Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-XII (далі Закон № 2262-ХІІ), «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-IV (далі Закон № 2195-IV), Постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 13.02.2008 р. № 45 (далі Постанова № 45), Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294 ( далі Постанова № 1294 ), Постановою Кабінету Міністрів «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28.12.2011 р. № 1381 (далі Постанова № 1381).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

У ч. 1, 2 ст. 99 КАС України закріплено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що пенсійні виплати є періодичними платежами, які виплачуються щомісячно, а отже, особа, отримуючи їх, є обізнаною щодо їх розміру кожного місяця і вразі незгоди має можливість оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта влади, які на її думку, стали підставою для заниження розміру отримуваної нею пенсії.

Разом з тим, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод чи законних інтересів, перебіг якого починається з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, оскарженню до адміністративного суду підлягає бездіяльність суб`єкта влади, яка допущена ним та про яку позивач дізнався в межах вказаного строку. В іншому випадку, за відсутності поважних причин його пропуску, така позовна заява має бути залишена судом без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-329а13, висновки якого, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Виходячи з цього, судова колегія встановила, що предметом оскарження позивачем в даній адміністративній справі є, зокрема дії та бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві, які мали місце у 2012, 2013 роках та станом на січень 2015 року і призвели, на його думку, до зменшення розміру отримуваних ним пенсійних виплат у відповідні періоди часу /Т. 1 а.с. 3-5/.

Отже, позивач, отримуючи пенсію кожного місяця, зокрема у період з 01.04.2012 року по теперішній час, був обізнаний щодо її розміру і, вважаючи, що ГУ ПФУ у м. Києві протиправно зменшила її розмір, мав можливість своєчасно оскаржити такі дії та бездіяльність до суду, однак, з даним адміністративним позовом він звернувся лише 10.12.2015 р. /Т.1 а.с. 2-5/, тобто з порушенням шестимісячного строку, визначеного у ч. 2 ст. 99 КАС України.

При цьому, ані при зверненні до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження позивач не зазначив жодних поважних причин його пропуску.

З огляду на це, колегія суддів вважає, адміністративний позов в частині позовних вимог за періоди з 01.04.2012 р. по 09.06.2015 р. включно поданим поза межами шестимісячного строку звернення до суду, а тому в цій частині він підлягає залишенню без розгляду, що помилково не було встановлено судом першої інстанції, призвело до порушення ним норм процесуального права і, у відповідності до ч. 1 ст. 203 КАС України, є правовою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Приходячи до такого висновку, судова колегія також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 18.10.2005 р. у справі «МШ «Голуб» проти України», в якому Суд зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Перевіряючи оскаржуване судове рішення в іншій частині, колегія суддів звертає увагу на наступне.

1. Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців та зобов`язання його вчинити відповідні дії.
Так, у ч. 3 ст. 63 Закону № 2262-XII визначено, що всі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Постановою № 1294 регламентовано повноваження керівників державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, установлювати посадові оклади військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, посади яких не передбачені цією Постановою, у розмірах, визначених затвердженими цією Постановою схемами за аналогічними посадами, а також установлювати надбавки та здійснювати преміювання працівників у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 1,2,3 Постанови № 45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

На підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС повідомляють у п`ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям. Пенсійний фонд України повідомляє у п`ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку.

Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для зміни розміру пенсійного забезпечення відповідної категорії військовослужбовців є зміна розміру хоча б одного з видів їх грошового забезпечення, визначених в ч. 3 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, на постійній загальній основі. Однак, остання така зміна була регламентована законодавством у 2008 році.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України 04 червня 2015 року у справі № 2а/756/41/14, від 18 червня 2015 року у справі № 761/4280/13-а, від 02 липня 2015 року у справі № 761/1936/13-а, від 16 липня 2015 року у справі № 752/13891/14-а, висновки якого, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та повинні враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Разом з тим, доплати і надбавки встановлені у довідці Київського міського військового комісаріату від 05.09.2013 р., на яку посилається позивач, зокрема, премія 90% /Т.1 а.с.12/ носять індивідуальний стимулюючий характер і не є виплатами, що здійснюються на постійній та загальній основі, як того вимагає ч. 3 ст. 63 Закону № 2262-XII, а отже зміна їх розміру (процентної ставки) не є підставою для перерахування пенсії позивача та, відповідно, не зумовлює виникнення у відповідача обов`язку здійснити такий перерахунок.

При цьому, постановою КМУ № 355, на підставі якої Комісаріатом видана зазначена довідка, лише закріплено відсотковий коефіцієнт, на який може бути підвищено раніше призначені пенсії, і який, як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунку наданого відповідачем, й був застосований ГУ ПФУ у м. Києві для перерахування пенсії позивача (11%, 23% та 35%).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі № 21-641а14.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що вищевказані позовні вимоги та відповідні похідні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи позивача про те, що відповідач протиправно не врахував підвищення грошового забезпечення військовослужбовця, з якого має обчислюватися його пенсія, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з підстав, зазначених вище.

2. Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо оподаткування пенсії позивача.
Відповідно до пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України у редакції, яка була чинною станом на червень 2015 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 1218,00 грн.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що у 2015 році, зокрема у період з 10.06.2015 р. по 10.12.2015 р. (день звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом) пенсії громадян, які перевищують 3654,00 грн., підлягали оподаткуванню.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що в зазначений період пенсія позивача становила 3669,25 грн., а отже, у відповідності до вищевказаних законодавчих норм підлягала оподаткуванню.

При цьому, у вказаний період наведені законодавчі норми неконституційними не визнавалися і підлягали до виконання органами ПФУ як податковими агентами.

Аналогічна права позиція викладена в ухвалі ВАСУ від 09.06.2016 р. № К/800/46893/15.

Таким чином, вищенаведені позовні вимоги та відповідні похідні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта-позивача про те, що норми Податкового кодексу України стосовно оподаткування пенсій не мають зворотної дії в часі і суперечать положенням Конституції України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки визнання законів неконституційними належить до виключної компетенції Конституційного Суду України і в разі реалізації ним таких повноважень вони втрачають чинність лише з моменту набрання відповідним рішення КСУ законної сили, а як було встановлено вище, у період виникнення спірних правовідносин таке рішення КСУ не приймалося, тож у відповідача не було правових підстав не здійснювати оподаткування пенсії позивача.

3. Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження права позивача на розмір пільгового підвищення пенсії як дитині війни у 30 % мінімальної пенсії за віком та відповідних похідних вимог.
Згідно зі ст. 6 Закону № 2195-IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зазначена редакція статті 6 Закону № 2195-IV була чинна після визнання неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 змін, внесених підпунктом 1 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. N 107-VI.

У подальшому пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2015 рік» встановлено, що у 2015 році положення статі 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Верховна Рада України доповнивши пунктом 9 Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджету України на 2015 рік» визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Зазначене також констатовано в Рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, яким визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року №2857-VI з наступними змінами (є аналогічним пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2015 рік»).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачу у період з 10.06.2015 р. правомірно виплачувалося підвищення до пенсії як дитині війні у розмірі 66,43 грн.

Доводи позивача про те, що Законом № 2195-IV регламентовано його право на підвищення пенсії як дитини війни на 30%, є не обґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Таким чином, дослідивши всі доводи апеляційної скарги позивача та перевіривши обставини, на які він посилався у своєму позові, запереченнях на апеляційну скаргу відповідача та в судовому засіданні, апеляційний суд вважає, що вони не спростовують правомірності нарахування відповідачем йому пенсій у відповідному розмірі та не доводять наявності правових підстав для задоволення його позовних вимог.

При цьому, відповідач, діючи як суб`єкт владних повноважень, у відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України, довів перед судом правомірність своїх дій та підтвердив обставини, на які він посилається належними і допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини даної справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що у сукупності призвело до неправильного вирішення справи в цілому і у відповідності до ст.202 КАС України є правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на це, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року скасувати, адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01.04.2012 р. по 09.06.2015 р. включно залишити без розгляду, а в іншій частині позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності та дій протиправними і зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.04.2012 р. по 09.06.2015 р. включно залишити без розгляду.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 11 січня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:
Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кучма А.Ю.