Справа № 809/40/17
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2017-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"05" січня 2017 р. Справа № 809/40/17

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитин Н.М., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Головного інспектора будівельного нагляду управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області ОСОБА_4 про визнання дій незаконними,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з адміністративним позовом до Головного інспектора будівельного нагляду управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області ОСОБА_4 про визнання незаконними дії головного інспектора будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано- Франківській області ОСОБА_4 щодо зазначення в Акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 01.11.2016 року як результатів позапланової перевірки інформації про те, що забудовник на обєкті відсутній, а не інформації про виявлені порушення з вказанням їх суті з посиланням на абзаци.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Положенням частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту наведених норм слідує, що предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обовязків, а також встановлені законом умови їх реалізації. Закріплення частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України положення про можливість оскарження до адміністративних судів будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не означає спростування висновку про юридичне значення рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень як предмета судового оскарження, так само як не означає і нівелювання способу захисту порушеного права, свобод чи законних інтересів.

Тобто, обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач просить суд визнання незаконними дії головного інспектора будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області ОСОБА_4 щодо зазначення в Акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 01.11.2016 року як результатів позапланової перевірки інформації про те, що забудовник на обєкті відсутній, а не інформації про виявлені порушення з вказанням їх суті з посиланням на абзаци.

Слід зазначити, що акт державного органу, субєкта владних повноважень в розумінні вищенаведених норм КАС України - це юридична форма рішень цих органів, офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин.

Дії субєкта владних повноважень під час перевірки та фіксування висновків оформляються відповідними актами.

В даному випадку акт перевірки відповідача не є рішенням субєкта владних повноважень, у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки він не встановлює права та обовязки позивача.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Слід зазначити, що акти перевірок є службовими документами, які встановлюють факти виявлених під час проведення перевірок порушень, і є носієм доказової інформації про виявленні порушення з боку субєктів господарювання.

Висновки відповідача, викладені у акті перевірки, мають юридичне значення для позивачів лише після того, як вони будуть відображені у рішенні, прийнятому уповноваженою особою цього органу та яке може бути оскаржене ним в порядку і строки визначені чинним законодавством.

Таким чином, дії відповідача під час проведення перевірки та акт, складений за результатами її проведення, в якому зафіксовані факти певних порушень, виявлених відповідачем, не мають обовязкового характеру в сфері публічно-правових відносин, не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, а тому не можуть оскаржуватися в адміністративному суді.

Визнання неправомірними дій щодо складання акта перевірки чи його окремих висновків може мати вплив виключно на загальні висновки перевірки, правове втілення яких відбувається шляхом прийняття відповідних рішень про усунення недоліків виявлених під час перевірки. Саме такі рішення, і є рішеннями, що породжують для позивачів відповідні обовязки.

Оскільки, наслідком розвязання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного субєктивного права позивачів, то у разі незгоди з висновками перевірки, діями по їх проведенню, закріпленими у акті, складеному за її результатами, та втіленими у відповідних рішеннях контролюючого органу, вимога про визнання неправомірними дій органу контролю під час проведення перевірки та щодо оформлення висновків у акті перевірки не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, адже таке право підлягає захисту виключно шляхом предявлення позову про скасування рішень контролюючого органу, якими визначено особі обовязок щодо вчинення тих чи інших дій.

Таким чином, обраний позивачами спосіб захисту права не відповідає його змісту, безпосередньо не впливає на обсяг їх прав та обовязків (не виступає підставою для їх виникнення, зміни чи припинення) та не відповідає визначеним законом правовим способом захисту порушеного права, з огляду на що не може бути розглянутий і вирішений в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 2, 4, 17, 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Головного інспектора будівельного нагляду управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області ОСОБА_4, про визнання дій незаконними.

Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз'яснити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Микитин Н.М.