Справа № 826/23114/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2016 року № 826/23114/15

Окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберда В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна фіскальна служба України про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі - Відповідач або КМУ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна фіскальна служба України, в якому просив:

- скасувати постанову КМУ від 16.09.2015 року «Про використання у системі управління ризиками орієнтовних показників митної вартості товару».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає що Кабінет Міністрів України 16 вересня 2015 року прийняв постанову № 724 «Про використання у системі управління ризиками орієнтовних показників митної вартості товарів», якою Відповідач запровадив використання органами доходів і зборів у системі управління ризиками єдиних орієнтовних показників митної вартості товарів під час митного оформлення товарів, які ввозяться на митну територію України у режимі імпорту.

Позивач вважає, що вказана постанова КМУ суперечить положенням Митного кодексу України, приписам Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року щодо оцінки імпортованого товару для митних цілей, а тому, на думку Позивача, застосування органами доходів і зборів запроваджених постановою «єдиних орієнтовних показників митної вартості товарів» може призвести до необхідності сплачувати підприємством завищені (надмірні) митні платежі, оскільки останній є суб`єктом господарської діяльності реального сектору економіки України, що використовує у своїй виробничій діяльності сировину, яка не виробляється в Україні та яку отримує по імпорту, відповідно до укладених зовнішньоекономічних угод.

Просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, на адресу суду надійшла заява за підписом Генерального директора ТОВ «Таламус ЛТД» про розгляд справи за відсутністю представника позивача, справу просив вирішити за наявними у матеріалах справи доказами.

Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, під час розгляду справи позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову.

Під час розгляду справи представник третьої особи, яка діє на підставі довіреності, проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила у їх задоволенні відмовити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у письмових запереченнях.

В судовому засіданні за згодою представника відповідача, представника третьої особи, з урахуванням заяви Позивача про розгляд справи за відсутністю представника, ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Заслухавши пояснення представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Згідно з наданою суду копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 01.04.1996 року, 21.04.2005 року відомості про Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛАМУС ЛТД» включені до Єдиного державного реєстру за № 1 007283.

У відповідності до приписів ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 та 2 ст. 171 КАС України передбачено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Крім того, у відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження в адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

У судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом, вказуючи про те, що він є суб`єктом господарської діяльності реального сектору економіки України, що використовує у своїй виробничій діяльності сировину, яка не виробляється в Україні та яку він отримує по імпорту, відповідно до укладених зовнішньоекономічних угод.

Застосування органами доходів і зборі у системі управління ризиками «єдиних орієнтовних показників митної вартості товарів», запроваджених постановою Кабінету Міністрів України № 724 від 16.09.2015 року «Про використання у системі управління ризиками орієнтовних показників митної вартості товарів», як зазначає позивач, призведе до того, що підприємство, придбаваючи товар по імпорту (за зовнішньоекономічним договором) для власного виробництва, змушене буде оплачувати митні платежі за імпортований товар не за основним методом - за ціною договору, а по орієнтовних показниках, встановлених КМУ у системі управління ризиками, яка застосовується митними органами у кожному випадку під час проведення митного контролю, що надходить по імпорту.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною 1 та 2 ст. 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Крім того, у відповідності до положень ст.. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач на обґрунтування своїх позовних вимог надав суду завірену Генеральним директором ТОВ «Таламус ЛТД» копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з якої вбачається, що основним видом діяльності Товариства є 25.92 Виробництво легких металевих паковань.

При цьому, суд звертає увагу, що будь - яких інших належних та допустимих доказів того, що під час здійснення своєї виробничої діяльності Позивач використовує сировину, яка не виробляється в Україні та яку він отримує по імпорту, відповідно до укладених зовнішньоекономічних угод та взагалі є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності, Позивачем суду надано не було, а тому підстав вважати, що до Позивача, як до суб`єкта господарської діяльності реального сектору економіки України у системі управління ризиками, Державною фіскальною службою України застосовуються єдині орієнтовні показники митної вартості товарів у суду не має.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Позивачем не доведено факту того, що оскаржуваний акт, а саме Постанова КМУ № 724 від 16.09.2015 року «Про використання у системі управління ризиками орієнтовних показників митної вартості товарів» застосовувалася до ТОВ «Таламус ЛТД», також не доведено, що Позивач перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано, а тому суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності.

Крім того, у відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Слід зазначити, що на момент вирішення справи Постанова КМУ № 724 від 16.09.2015 року «Про використання у системі управління ризиками орієнтовних показників митної вартості товарів» втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 року №686 «Про визнання такою, що втратила чинність Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2016 року № 724».

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на момент вирішення справи оскаржувана постанова втратила чинність, тобто відсутній предмет спору, а також Позивачем не було доведено того, що положення Постанови КМУ № 724 від 16.09.2015 року «Про використання у системі управління ризиками орієнтовних показників митної вартості товарів» застосовуються до ТОВ «Таламус ЛТД», також не доведено, що Позивач перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.. 94 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення сплаченої суми судового збору на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

ГоловуючийСуддя І.А. Качур

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда