Справа № 308/10291/16-а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 р. Справа № 876/8797/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Гулида Р.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

представника позивача Радь Ю.І.

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2016 року в справі №308/10291/16-а за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України,

встановив:

У жовтні 2016 року позивач - Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області - звернувся в суд з позовом, в якому просив прийняти рішення про примусове видворення за межі України громадянина російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні даної постанови було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, зокрема, на те, що офіційно працевлаштований в Україні, що перешкоджає примусовому його видворенню; відповідач оскаржив у судовому порядку відмову позивача видати йому посвідку на тимчасове проживання в Україні та рішення про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2

У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

26 вересня 2016 року у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері у м. Ужгороді по вул. Підградській був виявлений громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, з документом, який посвідчує особу, а саме - паспортом громадянина Російської Федерації 65 №3762733, виданим 19.10.2015 року. Дані обставини підтверджуються копією протоколу про адміністративне правопорушення від 26.09.2016 р., наявною в матеріалах справи.

Постановою першого заступника начальника Головного управління ДМС України в Закарпатській області від 26.09.2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, за порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме - проживання на території України з порушенням правил перебування, тобто ухиляння від виїзду з України після закінчення терміну перебування, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850, 00 грн.

26 вересня 2016 року завідувачем сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Закарпатській області прийнято рішення про примусове повернення за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, затверджене першим заступником начальника Головного управління ДМС України в Закарпатській області із зобов'язанням ОСОБА_2 покинути територію України у термін до 28.09.2016 року. Про вказане рішення було повідомлено ОСОБА_2, що стверджується його підписом.

Однак до вказаного у рішенні про примусове повернення терміну відповідач ОСОБА_2 територію України не покинув.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон № 3773-VI) іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянств в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст.17 Закону встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012р. № 150 ( надалі - Порядок №150), визначено процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку №150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Частиною 2 ст.17 Закону встановлено, що документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Матеріалами справи підтверджується звернення відповідача до органів ДМС України із заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні у зв'язку з працевлаштуванням, однак останньому було відмовлено відповідно до рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області від 29.06.2016 року.

Зазначене рішення відповідач оскаржив у ДМС України, однак таке було залишено без змін, що підтверджується листом - відповіддю ДМС України від 19.08.216 року. В останньому, зокрема, зазначено, що відмову ОСОБА_2 у видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні прийнято у відповідності до законодавства України, а, відтак, відсутні правові підстави для його скасування.

В силу вимог ч.1 ст.26 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч.8 ст.26 вищезазначеного Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Матеріалами справи підтверджується, що 26.09.2016 року ГУ ДМС України в Закарпатській області прийнято рішення №37 про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано його покинути територію України у термін до 28.09.2016 року, що останнім виконано не було.

Частиною 1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведеної норми вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Наведений перелік підстав є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому доводи відповідача про наявність у нього роботи, що є перешкодою для його примусового видворення з країни, не відповідають вимогам Закону.

Беручи до уваги невиконання відповідачем рішення про примусове повернення від 26.09.2016 року №37 у встановлений строк без поважних причин, яке було та є чинним, як на час прийняття рішення судом першої інстанції, так і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, враховуючи відсутність у громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 документів на право перебування на території України, з огляду на відсутність встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо примусового видворення за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Щодо інших тверджень апеляційної скарги, то такі не спростовують висновки суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2016 року в справі №308/10291/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Гулид Р.М.

Шавель Р.М.

Повний текст ухвали складено 10.01.2017 року.