Справа № 802/1374/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 грудня 2016 р. Справа № 802/1374/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Коляденка Олександра Леонідовича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Нартовської Євгенії Юріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - ОСОБА_3 з адміністративним позовом до відповідача - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що Вінницькою ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичною особою ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року. За результатами вказаної перевірки складено акт №1785/17 від 06.07.2015 року, в якому зазначено про порушення позивачем абзацу "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

На підставі акту №1785/17 від 06.07.2015 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 20.08.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 132272,45 грн. Зокрема, за основним платежем грошове зобов'язання збільшено на 105817,96 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 26454,49 грн.

На думку позивача, прийняте податкове повідомлення - рішення, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню. При цьому позивач зазначає, що документальна позапланова невиїзна перевірка призначена та проведена без достатніх на те правових підстав.

Крім того, позивач наголосив, що в порушення вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до його відома не було доведено факт анулювання (прощення) суми боргу кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, шляхом направлення відповідного повідомлення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала частково та просила суд задовольнити, з урахуванням наданих письмових пояснень. Крім того, вказала, що зважаючи на порушення, які були допущені Вінницькою ОДПІ під час призначення та проведення позапланової невиїзної документальної перевірки фізичної особи ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, а також беручи до уваги неповідомлення позивача про анулювання (прощення) суми боргу кредитором (АТ "Дельта Банк") за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, податкове повідомлення рішення № від 20.08.2015 року є протиправним та підлягає скасуванню в частині суми анульованих (прощених) відсотків за кредитним договором. Також звернула увагу суду на те, що сума нарахованих та списаних відсотків в розмірі 140746,99 грн. не є коштами, які позивач отримала від банку, а є сумою нарахованих відсотків по сумі 470983,01 грн. анульованого кредиту.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог адміністративного позову частково заперечила, надала уточнюючий розрахунок по податку на доходи фізичних осіб та пояснила, що дійсно сума нарахованих та списаних відсотків в розмірі 140746,99 грн. не є коштами, які позивач отримала від банку, а є сумою нарахованих відсотків по сумі 470983,01 грн. анульованого кредиту, а податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік, який донараховано ОСОБА_3 складає 79837,71 грн., що тягне за собою накладення на платника податків накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування в сумі 19959,43 грн.

Також, представником відповідача подано письмові заперечення на заявлений адміністративний позов (а.с.26-29). Як на підставу заперечень представник відповідача зіслався на те, що головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ на підставі п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України, відповідно до наказу від 16.06.2015 року №1849, виданого Вінницькою ОДПІ та відповідно до повідомлення №328/17 від 16.06.2015 року, проведено позапланову невиїзну документальну перевірку фізичної особи ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт №1785/17 від 06.07.2015 року.

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення ОСОБА_3 абзацу "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). В результаті наведеного, як вказав представник відповідача, ОСОБА_3 за 2013 рік занижено загальний річний оподатковуваний дохід на суму 623808,00 грн., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 105817,96 грн.

На підставі акту перевірки №1785/17 від 06.07.2015 року, згідно вимог п.54.3 ст.54, п.86.8 ст.86 ПК України, контролюючим органом прийнято та направлено позивачу податкове повідомлення рішення № від 20.08.2015 року.

Крім того, представник відповідача зауважив, що позивач був повідомлений про анулювання (прощення) суми боргу кредитором (АТ "Дельта Банк") за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представників сторін, надавши оцінку письмовим доказам, що містяться у матеріалах адміністративної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог адміністративного позову із наступних мотивів.

Судом встановлено, що 07.08.2008 року між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" укладено кредитний договір №1584-002/ФКВ-08 (а.с.100-103).

18.03.2013 року між позивачем та публічним акціонерним товариством "Дельта банк" укладено додатковий договір до кредитного договору №1584-002/ФКВ-08 від 07.08.2008 року (а.с. 104-).

Згідно розділу 1 додаткового договору сторони домовились змінити валюту виконання зобов'язання за Договором з відповідним переведенням заборгованості з повернення кредиту за Договором, розмір якої станом на дату укладення цього Додаткового договору складає 111829,55 доларів США, що еквівалентно 336483,35 грн.

За умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору, сторони домовились: що банк керуючись ст. 605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 623808,00 грн.

Крім того, в розділі 5 додаткового договору наявне застереження, що позичальник стверджує, що банк проінформував його про необхідність сплати податків з суми прощеного боргу.

13.08.2014 року Вінницька ОДПІ направила на адресу АТ "Дельта Банк" запит №18280/260/1701 про надання інформації щодо суми боргу платника податку ОСОБА_3, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням (а.с.57).

18.12.2014 року за №2/15-17/14452 від АТ "Дельта Банк" на адресу Вінницької ОДПІ надійшла відповідь на запит щодо отримання ОСОБА_3 доходу за видом "анулювання боргу за кредитним договором". Ознака доходу для форми 1-ДФ "126". Крім того, АТ "Дельта Банк" у відповіді на запит, зазначило, що на адресу позивача було направлено повідомлення про анулювання боргу, яке отримане платником 18.03.2013 року (а.с.58-60).

В період з 24.06.2015 року по 01.07.2015 року Вінницькою ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичною особою ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року. За результатами вказаної перевірки складено акт №1786/17 від 06.07.2015 року, в якому зазначено про порушення позивачем абзацу "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (а.с.64-67).

На підставі акту №1786/17 від 06.07.2015 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 20.08.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 132272,45 грн. Зокрема, за основним платежем грошове зобов'язання збільшено на 105817,96 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 26454,49 (а.с.69).

Позивач вважаючи податкове повідомлення - рішення № від 20.08.2015 року протиправним, та з метою його скасування звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд зазначає наступне.

Як встановлено Вінницькою ОДПІ під час проведення позапланової документальної перевірки та відображено в акті перевірки №1786/17 від 06.07.2015 року, позивач перебувала у договірних взаємовідносинах з публічним акціонерним товариством АТ "Дельта Банк" та у 2013 році отримала дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу в сумі 623808,00 грн.

18.03.2013 року між позивачем та АТ "Дельта Банк" укладено додатковий договір до кредитного договору №1584-002/ФКВ-08 від 07.08.2008 року, тобто позивача повідомлено про анулювання заборгованості за кредитним договором та включення цієї суми до податкового розрахунку доходу, нарахованого на його користь, як позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому боргові зобов'язання було анульовано. Разом із тим, позивач декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік не подала та, відповідно, не сплатила податок на доходи фізичних осіб в сумі 105817,96 грн.

Перевіряючи такі висновки контролюючого органу суд зазначає, що згідно з п. 162.1 ст. 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, фізична особа-нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків-резидентів від страхування ризиків страхувальників-резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до п.163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи, тобто доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

В силу положень абзацу "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку-боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Змістовний правовий аналіз наведених норм податкового закону дає підстави для висновку про те, що обов'язок із самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу, укладення відповідного договору;

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Аналогічний висновок викладений в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016 року в справі № К/800/14115/15.

З'ясовуючи наявність вищезазначених умов в разі анулювання (прощення) банком кредитної заборгованості, суд зважає на таке.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу ІV цього Кодексу).

Водночас згідно з п. 3.3 Розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 49 від 21.01.2014 року, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Отже, визначальною ознакою доходу платника податку, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Тому, основна сума кредиту (тіло кредиту), що в подальшому анульована (прощена) банківською установою, вважається доходом платника податків в розумінні вимог податкового законодавства, який підлягає оподаткуванню на підставі абзацу "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України. Відтак, прощеною (анульованою) сумою заборгованості за кредитним договором №1584-002/ФВК-08 від 07.08.2008 року доходу позивача, що підлягає оподаткуванню, може вважатися лише та, яка фактично була надана АТ "Дельта Банк" ОСОБА_3 у вигляді кредиту, тобто тіло кредиту.

Разом з тим, відсотки за користування кредитом, пеня та штрафи, які нараховані кредитором, відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абзацу "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України. Аналогічний висновок викладений в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.07.2015 року в справі № К/800/15996/15 та ухвалах Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 року в справі № 822/1182/15-а, від 12.07.2016 року в справі № 802/62/16-а.

Вказаний висновок додатково підтверджується тим, що в силу вимог п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, який набрав чинності з 07.05.2015 року, сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються.

Таким чином, законодавець фактично усунув існуючі розбіжності у трактуванні поняття доходу як додаткового блага та визначив, що сума процентів, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Надаючи оцінку правовій природі суми боргу, що анульована (прощена) позивачу банком, суд встанови наступне.

Як видно із додаткового договору до кредитного договору №1584-002/ФВК-08 від 07.08.2008 року АТ "Дельта банк", на підставі ст. 605 ЦК України ОСОБА_3 було анульовано (прощено) суму в розмірі 623808,00 грн.

Разом з цим, відповідно до акту перевірки №1786/17 від 06.07.2015 року анульований (прощений) кредитором борг ОСОБА_3 в розмірі 623808,00 грн., розцінено податковим органом, як такий, що підлягає оподаткуванню. Тобто, на думку відповідача анульований (прощений) кредитором борг ОСОБА_3 підлягає оподаткуванню в повному обсязі.

Тому, на підставі акту перевірки №1786/17 від 06.07.2015 року, Вінницькою ОДПІ винесено податкове повідомлення рішення № від 20.08.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 132272,45 грн., в тому числі за основним платежем грошове зобов'язання збільшено на 105817,96 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 26454,49 грн.

Однак, з вказаними висновками контролюючого органу суд не погоджується з огляду на наступне.

Надаючи оцінку сумі податкового зобов'язання позивача, визначеного контролюючим органом, за прощеною (анульованою) сумою тіла кредиту, суд зазначає таке.

Як встановлено із розрахунку штрафних санкцій, передбачених п.123.1 ст.123 ПК України за порушення податкового законодавства до акту документальної позапланової перевірки №1786/17 від 06.07.2015 року та податкового повідомлення - рішення № від 20.08.2015 року, основне зобов'язання позивача складає 105817,96 грн.

З метою встановлення суми заборгованості позивача по податку на доходи фізичних осіб, суд вжив заходів та витребував у ПАТ "Дельта банк" інформацію (детальний розрахунок) щодо списаного боргу ОСОБА_3 за кредитним договором №1584-002/ФКВ-08 від 07.08.2008 року з відображенням складових такої заборгованості (тіло кредиту, відсотки, штрафні санкції тощо) станом на час прийняття рішення про анулювання залишку боргу та інформацію про оплату ОСОБА_3 за кредитним договором.

Так, 05.12.2016 року на адресу суду надійшла витребувана від ПАТ "Дельта банк" інформація (а.с.117).

Згідно наданої довідки від 30.11.2016 року №9025, 18.03.2013 року ПАТ "Дельта банк" відповідно до ст.605 Цивільного кодексу України було анульовано (прощено) частину заборгованості за кредитним договором №1584-002/ФКВ-08 від 07.08.2008 року, укладеним із ОСОБА_3, у розмірі 611730,00 грн. з яких: 470973,01 грн. - сума кредиту; 140746,99 грн. - сума нарахованих відсотків.

Ознайомившись із матеріалами справи та, зокрема із довідкою ПАТ "Дельтабанк", відповідач надав уточнюючий розрахунок податку на доходи фізичних осіб на дохід, отриманий ОСОБА_3 у вигляді додаткового блага (борг, прощений кредитором, а саме сума кредиту без відсотків).

Відповідно до уточнюючого розрахунку на доходи фізичних осіб, зобов'язання щодо сплати податку на доходи з фізичних осіб за анулювання кредитором суми тіла кредиту - 79837,71 грн., а зобов'язання щодо сплати податку на доходи з фізичних осіб за прощення кредитором суми відсотків по кредиту - 19959,43 грн.

Анульована (прощена) банком ОСОБА_3 сума тіла кредиту за кредитним договором №1584-002/ФКВ-08 від 07.08.2008 року, як зазначалося, є доходом, в розумінні абзацу "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, з якого належить сплачувати податок на доходи фізичних осіб.

Тому, податкове зобов'язання щодо сплати податку на доходи з фізичних осіб в загальній сумі 99797,14 грн., в тому числі податкове зобов'язання за анульованою кредитором сумою тіла кредиту в сумі 79837,71 грн. та податкове зобов'язання у зв'язку із нарахуванням штрафу в сумі 19959,43 грн. (25 відсотків від суми визначеного податкового зобов'язання), що визначене податковим повідомленням - рішенням № від 20.08.2015 року є правомірним, а рішення скасуванню в цій частині не підлягає.

Разом з тим, визначаючись щодо правомірності податкового повідомлення - рішення № від 20.08.2015 року в частині нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за прощеною кредитором сумою відсотків за кредитним договором, суд звертає увагу, що відсотки за користування кредитом, пеня та штрафи, які нараховані кредитором, відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не можуть вважатися доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абзацу "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Зважаючи на наведене, податкове зобов'язання щодо сплати податку на доходи з фізичних осіб за прощеною кредитором сумою відсотків за кредитним договором в розмірі 25980,25 грн. та податкове зобов'язання у зв'язку із нарахуванням штрафу в сумі 6495,06 грн. (25 відсотків від суми визначеного податкового зобов'язання (25980,25*0.25)) є протиправним.

Відтак, оскаржуване податкове повідомлення - рішення Вінницької ОДПІ від 20.08.2015 року № в частині визначення ОСОБА_3 грошового зобов'язання щодо сплати податку на доходи з фізичних осіб з суми анульованих (прощених) відсотків за кредитним договором в загальній сумі 32475,31 грн. (25980,25+6495,06) є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд критично оцінює доводи позивача про неотримання платником податку повідомлення про анулювання (прощення) суми боргу та недоведення до його відома обов'язку сплати податку з такої суми, з огляду на наступне.

Відповідно до положень абзацу "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) кредитор зобов'язаний повідомити платника податку-боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, нормами Податкового кодексу України визначено способи повідомлення платника податку-боржника про прощення (анулювання) боргу, зокрема повідомлення може здійснюватися шляхом укладення відповідного договору.

Як зазначалося, 18.03.2013 року між позивачем та АТ "Дельта Банк" укладено додатковий договір до кредитного договору №1584-002/ФКВ-08 від 07.08.2008 року. Вказаний договір підписано позивачем особисто.

Згідно застереження, що викладено у розділі 5 додаткового договору позичальник стверджує, що банк проінформував його про необхідність сплати податків з суми прощеного боргу.

Разом з тим, в силу розділі 5 додаткового договору передбачено, що підписанням цього додаткового договору позичальник підтверджує, що банк повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу в річній податковій декларації.

Крім того, позивач отримала оригінал примірника повідомлення про анулювання (прощення) частини (а.с.60).

Відтак, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 належним чином повідомлено про анулювання (прощення) боргу, в спосіб укладення додаткового договору до кредитного договору №1584-002/ФКВ-08 від 07.08.2008 року, а тому доводи позивача про неотримання платником податку повідомлення про анулювання (прощення) суми боргу та недоведення до його відома обов'язку сплати податку з такої суми, є безпідставними.

Оцінюючи доводи позивача про незаконність наказу на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичною особою ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, то такі до уваги судом не беруться, оскільки наказ про проведення перевірки є чинним та позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувався.

Щодо посилань позивача на порушення процедури проведення перевірки, то такі оцінюються критично, оскільки дії відповідача при проведення перевірки не є предметом оскарження в цій адміністративній справі.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено іншого.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ № від 20.08.2015 року в частині визначення ОСОБА_3 грошового зобов'язання у сумі 32475, 71 грн. Відтак, вимоги адміністративного позову підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи видно, що при звернені з позовом до суду позивачем за вимогу майнового характеру про скасування податкового повідомлення - рішення, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання в розмірі 132272,45 грн., сплачено судовий збір у розмірі 1457,10 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.601089477.1 від 16.08.2016 року (а.с. 2).

Як зазначалося, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а податкове повідомлення - рішення Вінницької ОДПІ № від 20.08.2015 року скасуванню в частині визначення позивачу грошового зобов'язання в сумі 32475,31 грн.

За таких обставин, враховуючи наведені норми, та беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, наявні підстави для стягнення із Вінницької ОДПІ за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 частину сплаченого при зверненні до суду судового збору (пропорційно до задоволених позовних вимог) у сумі 324,75 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 20.08.2015 року № в частині визначення ОСОБА_3 грошового зобов'язання у сумі 32475 (тридцять дві тисячі чотириста сімдесят п'ять) гривень 31 (тридцять одна) копійка.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області частину сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 324 (триста двадцять чотири) гривні 75 (сімдесят п'ять) копійок.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна