Справа № 815/7518/16
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7518/16
УХВАЛА

11 січня 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 7185,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 7185,00 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду Одеської області від 29 грудня 2016 року даний позов було залишено без руху, у зв'язку з невиконанням заявником вимог ст. 106 КАС України, а саме позивачем не було додано до позовної заяви документ про сплату судового збору в розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» та позивачу був наданий 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Зазначена ухвала отримана представником державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області 29.12.2016 року, що підтверджується звітом про направлення 29.12.2017 року на електронну адресу позивача копії ухвали про залишення позову без руху від 29.12.2016 року та довідкою, складеною секретарем судового засідання у відповідності до вимог ст. 38 КАС України.

Згідно вимог ухвали, позивач повинен був усунути недоліки подання шляхом сплати судового збору за подання позовної заяви, у розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір», направлення до Одеського окружного адміністративного суду квитанції про сплату судового збору.

На виконання вищезазначеної ухвали ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, обґрунтоване тим, що у зв'язку з значним списанням у грудні місяці 2016 року коштів з рахунків ДПІ призначених для сплати судового збору відповідно до листів УДКСУ м. Одеси Одеської області, ДПІ не вистачило сплатити судовий збір за подання адміністративного позову. Також ДПІ повідомило, що кошторис на ДПІ на 2017 рік ще не затверджено.

Розглянувши вказане клопотання суд вважає за необхідне зазначити таке.

Законом України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач, не є суб'єктом на якого розповсюджуються пільги щодо сплати судового збору визначені ст. 5 Закону.

Позивач у заявленому клопотанні вказує на майновий стан ДПІ, а саме: відсутність коштів призначених на цю мету.

З цього приводу суддя вважає за необхідне зазначити, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк.

Так, на думку судді, відстрочення сплати судового збору може мати місце за наявності виняткових обставин та не суперечити приписам чинного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини у справах «Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, суд критично ставиться до посилань позивача, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно частини 2 ст. 87 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір».

Позивач вказує, що після прийняття Закону України від 22.05.2015 р. № 414-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, щодо сплати судового збору» до теперішнього часу не вирішено питання, щодо фінансування витрат державних органів, на сплату судового збору.

Вказані обставини свідчать, що на теперішній час у держаного органу (Державна фіскальна служба України) відсутній правовий механізм сплати судового збору, який відповідає чинному Закону України «Про сплату судового збору» отже, позивач не потерпає від майнового стану, з урахуванням чого відсутні підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Крім того суд звертає увагу на те, що нову редакцію Закону України «Про судовий збір», яка набрала чинності з 01.09.2015 року прийнято за урядовим законопроектом, а тому суд вважає, що підстави для відстрочення позивачу сплати судового збору відсутні.

Позивачем не надано до суду доказу сплати судового збору.

Таким чином, у встановлений судом строк позивачем вимоги ухвали не виконані, недоліки позовної заяви не усунуті.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 статті 108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивачем не усунуті недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

При таких обставинах, в силу п.1 ч.3 ст.108 КАС України, позов слід визнати неподаним та повернути позивачу.

Керуючись ст.108 КАС України, суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Адміністративний позов державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 7185,00 грн. - повернути позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя С.О. Стефанов