Справа № 2а-15327/12/2670
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27 грудня 2016 року 16 год. 30 хв. № 2а-15327/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інбуд-ХХІ» до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2012 року задоволено частково позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інбуд-ХХІ» (далі - позивач, ТОВ «Інбуд-ХХІ») до державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби (далі - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 24 жовтня 2012 року №, №/0, №/0 (далі - оскаржувані рішення).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року постанову суду першої інстанції від 14 грудня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 червня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2012 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 22 жовтня 2013 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 26 січня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2012 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 24 червня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для нового розгляду та вирішення справи визначено суддю Данилишина В.М.

Відповідною ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні. При цьому, під час підготовки справи до нового розгляду судом, згідно зі ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), допущено заміну відповідача його процесуальним правонаступником - державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі).

У ході нового судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

У постанові Верховного Суду України від 26 січня 2016 року вказано про необхідність при новому розгляді справи дослідити наступне. На момент розгляду справи в суді першої інстанції, набрав законної сили вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року (справа №2610/18145/2012), яким встановлено факт фіктивності господарської діяльності ТОВ «РІП». І ця обставина не може залишитися неврахованою судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Зазначене вище, на думку Верховного Суду України, дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Докази, надані платником податку на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів не може сама по собі свідчить про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

ДПІ у Солом'янському районі проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Інбуд-ХХІ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 30 червня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 30 червня 2012 року, за результатами якої складено акт від 17 жовтня 2012 року №6777/22-817/30310563 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення пп.пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, пп.пп. 7.7.2, 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР (далі - Закон №168/97-ВР) та п.п. 198.3 198.6 ст. 198, ст. 201, п.п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податку на додану вартість всього у сумі 888802,00 грн., в т.ч. по періодам: за червень 2010 року в сумі 3630,00 грн., за липень 2010 року в сумі 29065,00 грн., за квітень 2011 року у розмірі 472,0 грн., за травень 2011 в сумі 10499,00 грн., за липень 2011 року у розмірі 2447 грн., за серпень 2011 року у розмірі 1448,83 грн., за жовтень 2011 року в сумі 30515,70 грн., за листопад 2011 року в сумі 13405,84 грн., за грудень 2011 року у розмірі 794901,35 грн., за квітень 2012 в сумі 2416,67 грн.; п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, ст. 2-4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІУ, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, ст. 138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства всього в сумі 954899,00 грн., в тому числі по періодам: за 2 кв. 2011 року у розмірі 11366,00 грн., за 3 кв. 2011 року у розмірі 4480,00 грн., за 4 кв. 2011 року у розмірі 939053,00 грн.; пп. 4.2.12 п. 4.2 ст. 4, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. 19.2. а) п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року №889-1V в частині своєчасності сплати податку у жовтні, листопаді 2009 року, січні, лютому, липні, серпні 2010 року та в частині заниження податку на 1286,18 грн. у 4 кв. 2010 року; п.п. 2.8, 3.5 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15 грудня 2004 року №637.

На підставі акту перевірки відповідачем 24 жовтня 2012 року прийняті наступні оскаржувані рішення:

- №/0, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1108206,00 грн., з них за основним платежем 888802,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 219458 грн.;

- №, яким нарахована сума штрафних (фінансові) санкцій у розмірі 75812,60 грн.;

- №/0, яким нараховане грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 954 899 грн.

Відповідно до пп.пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 цієї статті).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно із пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону №168/97-ВР, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Аналогічні за змістом положення містяться й у ПК України.

Так, відповідно до п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

На час виконання спірних господарських операцій порядок формування валових витрат був врегульований Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР (далі - Закон №334/94-ВР), а з 01 січня 2011 року - ст.ст 138-143 ПК України.

Так, відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №334/94-ВР, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За змістом пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто для наявності права на податковий кредит суб'єкт господарювання повинен підтвердити господарські операції первинними документами.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Дані положення врегульовані ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З наведених законодавчих положень вбачається, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, в періоді, що був предметом перевірки між позивачем, як замовником, та ТОВ «Компанія «РІП», як виконавцем, укладено договір №17 від 19 липня 2011 року, відповідно до п.п. 1.1 та 1.2 якого виконавець зобов'язується виконувати роботи з улаштування отворів із стінорізною машиною; замовник зобов'язується підготувати фронт роботи до початку виконання робіт, прийняти роботу й оплатити її, відповідно до договірної ціни й актів виконаних робіт.

Між позивачем, як замовником, та ТОВ «Фрейя Технолоджі», як виконавцем, укладено договір №20 від 20 квітня 2011 року, у відповідності до умов якого виконавець зобов'язується виконати дверні блоки із сосни, номенклатура і кількість яких обумовлені в специфікації (додаток №1 до договору), яка є його невід'ємною частиною, а також здійснити поставку виробів на адресу об'єкта замовника, а замовник прийняти та оплатити вироби на умовах даного договору; вартість виробу складає 98 841,45 грн. з них ПДВ 20% - 19768,29 грн.

Крім того, між позивачем, як замовником, та ТОВ «Ремодем», як підрядником, укладено договір підряду №310 від 22 листопада 2011 року, у відповідності до п.п. 1.1, 1.2 якого підрядник зобов'язувався, згідно кошторисної документації, виконати роботи пов'язані з укладкою асфальтобетонного покриття по вул. Богатирська, 32, м. Київ та здати їх у встановлений договором термін замовнику, який зобов'язувався прийняти виконані роботи та оплатити їх; обсяг робіт з укладки асфальтобетонного покриття складає 602 м2 асфальтування встановлюється додатком №1 - локальний кошторис, що є невід'ємною частиною цього договору.

Виконання зобов'язань сторін за договорами підтверджені актами приймання-передачі, податковими накладними, видатковими накладними, довідками про вартість виконаних підрядних робіт, актами приймання виконаних підрядник робіт, прибутковими касовими ордерами та платіжними дорученнями.

Разом з тим, суду пред'явлено вирок Шевченківського районного суду міста Києва відносно ОСОБА_1, який набрав законної сили 29 жовтня 2012 року. З вироку вбачається, що судом встановлено, що ОСОБА_1 за винагороду зареєстрував юридичну особу - ТОВ «Ріп», 11 липня 2011 року він збув статут товариства, протокол загальних зборів учасників товариства за грошову винагороду невстановленим особам, самостійно підприємницьку діяльність не здійснював.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

А тому, суд виходить з того, що ОСОБА_1 фактично не підписував первинні документи по господарським операціям за участю позивача та ТОВ «Ріп».

Разом з тим, відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочинну цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочинну особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно зі ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Позивач не може бути обтяжений відповідальністю за недобросовісність інших учасників господарських правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у перевіряємому періоді належним чином та у встановленому законом порядку подавалась податкова звітність, зокрема декларації з податку на додану вартість та розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, при цьому жодних зауважень з приводу відсутності податкових накладних, на підставі яких у перевіряємому періоді позивачем віднесено суми сплаченого ПДВ до податкового кредиту, чи невідповідності таких накладних встановленим вимогам у податкового органу відсутні.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться докази того, що придбаний товар, отримані послуги позивачем від контрагентів в подальшому реалізовані в господарській діяльності. А актом перевірки підтверджено, що віднесення сум до валових витрат та до податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам зроблено на підставі первинних документів, а саме: податковим накладним, суми ПДВ, по яким включені до реєстру отриманих податкових накладних, податкових декларацій з податку на додану вартість за відповідні періоди.

Згідно з 110 рішенням Європейського Суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» зазначено, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем надано відповідні документальні докази щодо фактичного здійснення господарських операцій та мети їх здійснення.

Щодо нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (далі - Положення №637) суд зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено випадки видачі з каси підприємства готівкових коштів (по рахунку 661.1 «Витрати заробітної плати» та по рахунку 372.1 «Розрахунки з підзвітними особами») без підпису одержувача, а саме: 28 лютого 2012 року у видатковому касовому ордері №РКО-ОСЮ2 за 28 березня 2012 року відсутній підпис одержувача ОСОБА_2 на суму 14506,10 грн.; 26 березня 2012 року у відомості на виплату грошей №00000002 за 26 березня 2012 року відсутній підпис одержувача ОСОБА_3 на суму 901,34 грн.; 18 квітня 2012 року у видатковому касовому ордері №РКО-0009 за 18 квітня 2012 року відсутній підпис одержувача ОСОБА_2 на суму 6270,52 грн.; 18 квітня 2012 року у видатковому касовому ордері №РКО-ООЮ за 18 квітня 2012 року відсутній підпис одержувача ОСОБА_4 на суму 6228,34 грн.; 31 травня 2012 року у видатковому касовому ордері №РКО-0013 за 31 травня 2012 року відсутній підпис одержувача ОСОБА_2 на суму 6258,66 грн.; 31 травня 2012 року у видатковому касовому ордері №РКО-0014 за 31 травня 2012 року відсутній підпис одержувача ОСОБА_4 на суму 3741,34 грн.

Відповідно до вимог п. 3.5 Положення №637, для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Згідно з п. 7.25 Положення №637, у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5 цього Положення), сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.

Під час перевірки відповідач прийшов до висновку, що зазначені випадки спричинили перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на суму 37906,30 грн. розрахунку понадлімітних залишків готівки в касі.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка головного бухгалтера ОСОБА_5 датована 25 вересня 2012 року, щодо відсутності залишку готівки підприємства в період з 01 жовтня 2009 по 30 червня 2012 року; видаткових касових ордерів типової форми №КО-2 від 31 травня 2012 року одержувач ОСОБА_2, від 31 травня 2012 одержувач ОСОБА_4 РОКУВ., довідки форми №КО-4, видаткових касових ордерів від 28 лютого 2012 року одержувач ОСОБА_2 довідка форми №К0-4, видаткових касових ордерів від 18 квітня 2012 року одержувач ОСОБА_4 та від 18 квітня 2012 року одержувач ОСОБА_2 довідка форми №КО-4, відомість на виплату грошей за 26 березня 2012 року, де відсутні підписи під час проведення перевірки, що засвідчені (копія вірна) головним бухгалтером ТОВ «Інбуд-ХХІ» ОСОБА_5 особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інбуд-ХХІ» до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби від 24 жовтня 2012 року №/0 та №/0.

3. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

4. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інбуд-ХХІ» () частину здійсненого ним судового збору у розмірі 1490,00 грн. (одна тисяча чотириста дев'яносто гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві ().

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин