Справа № 810/4024/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2016-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2016 року 810/4024/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доКиєво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.07.2016 № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним своєчасно було сплачено грошові кошти в рахунок сплати єдиного податку за ІІІ, IV квартали 2015 року та за І квартал 2016 року у визначений податковим законодавством строк, що підтверджується платіжними дорученнями, а тому відповідачем безпідставно застосовані штрафні санкції за відсутності податкового правопорушення.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що під час проведення перевірки було встановлено порушення позивачем граничних термінів сплати єдиного податку, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно.

У судове засідання, призначене на 19.12.2016, з'явився позивач та до початку розгляду справи по суті звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, із клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

В липні 2016 року Києво-Святошинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області було проведено перевірку з питань своєчасності сплати фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 єдиного податку за період з 20.11.2015 по 19.05.2016, за результатами якої складено Акт від 20.07.2016 №473/10-13-13-01.

Так, перевіркою було встановлено, що за даними картки особового рахунку ФОП ОСОБА_1, позивачем було задекларовано до сплати єдиний податок за III квартал 2015 року 4000 грн., при граничному терміну сплати 19.11.2015.

Однак, сплата єдиного податку за ІІІ квартал 2015 року фактично сплачено 20.11.2015.

Також, перевіркою було встановлено, що позивачем було подано декларацію з єдиного податку за 2015 рік, в якій самостійно задекларовано грошове зобов'язання з єдиного податку в розмірі 8420,00 грн.

Згідно картки особового рахунку позивачем 15.02.2016 частково сплачено грошове зобов'язання у розмірі 4420,00 грн., у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 4000,00 грн. Так, залишок несплаченого грошового зобов'язання з єдиного податку був сплачений позивачем 19.05.2016 у розмірі 3816,00 грн.

Отже, перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України, що виявилась у несвоєчасній сплаті узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку.

За результатами перевірки податковим органом на підставі статті 126 Податкового кодексу України, за затримку сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 4000,00 грн. на 1 календарний день, прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.07.2016 №, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 400,00 грн., що становить 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Також, податковим органом на підставі статті 126 Податкового кодексу України, за затримку сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 3816,00 грн. на 90 календарних днів, прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.07.2016 №, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 763,20 грн., що становить 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За наслідками адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги - без задоволення.

Вважаючи спірні податкові-повідомлення-рішення неправомірними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язок платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається несплаченим своєчасно.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої - шостої груп сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Відповідно до п.п.49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно п. 300.1 ст. 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 Податкового кодексу України податок, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

З картки особового рахунку позивача вбачається, що ФОП ОСОБА_1 було подано до податкового органу податкові декларації платника єдиного податку, зокрема: за ІІІ квартал 2015 року з визначеним грошовим зобов'язанням з єдиного податку у розмірі 4000,00 грн. (граничний термін сплати 19.11.2015); за 2015 рік з визначеним грошовим зобов'язанням з єдиного податку у розмірі 8420,00 грн. (граничний термін сплати 19.02.2016).

Так, позивач зазначає, що висновки податкового органу про несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання з єдиного податку за вказаний період не відповідають дійсності, оскільки суми, які визначені у вказаних деклараціях, перераховано позивачем у строк, передбачений законодавством. На підтвердження зазначених обставин позивачем надано суду копії платіжних доручень від 19.11.2015 №1, від15.02.2016 №1 та від 18.05.2016 №2.

Отже, перевіряючи доводи позивача щодо своєчасної сплати податкових зобов'язань з єдиного податку, судом встановлено наступне.

Платіжним дорученням від 19.11.2015 №1 позивачем перераховано до бюджету грошові кошти у сумі 4000,00 грн. за призначенням платежу "Єдиний податок з фізичних осіб 3 кв. 2015 р.".

У той же час, з даного платіжного доручення вбачається, що дата отримання ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" вказаного платіжного доручення та дата валютування зазначено 20.11.2015.

Крім того, з виписки по рахунку позивача в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" вбачається, що дата операції по платіжному документу від 19.11.2015 відбувалась 20.11.2015.

Отже, з наведеного слідує, що позивачем порушено строк сплати єдиного податку за ІІІ квартал 2015 року на 1 (один) календарний день.

Платіжним дорученням від 15.02.2016 №1 позивачем перераховано до бюджету грошові кошти у сумі 4420,00 грн. за призначенням платежу "Єдиний податок з фізичних осіб за 4 кв. 2015 р.".

Платіжним дорученням від 18.05.2016 №2 позивачем перераховано до бюджету грошові кошти у сумі 3816,00 грн. за призначенням платежу "Єдиний податок з фізичних осіб за 1 кв. 2016 р.".

Згідно з даними картки особового рахунку позивача, вказану суму у розмірі 3816,00 грн. спрямовано податковим органом в рахунок погашення податкового боргу позивача з єдиного податку, що виник за податковою декларацією від 09.02.2016 № (за 2015 рік).

При цьому, визначені позивачем самостійно податкові зобов'язання з єдиного податку за ІІІ квартал 2015 року та за 2015 рік, які в силу приписів Податкового кодексу України повинні бути перераховані до бюджету протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку для подання податкової декларації, сплачені позивачем із порушенням визначеного чинним законодавством строку.

Згідно з пунктом 109.2 статті 109 Податкового кодексу України вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкової боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкової боргу.

Як було встановлено судом, суми узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку в порушення вимог п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України було сплачено позивачем із затримкою на 1 календарний день у розмірі 4000,00 грн. та із затримкою на 90 календарних днів у розмірі 3816,00 грн.

Позивачем будь-яких доказів того, що податкове зобов'язання з єдиного податку було сплачено ним своєчасно, суду надано не було.

Отже, враховуючи положення вказаних вище норм, суд дійшов висновку, що податковий орган, виявивши при проведенні перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства, що полягало у несвоєчасній сплаті єдиного податку за ІІІ квартал 2015 року із затримкою на 1 календарний день, обґрунтовано застосував до позивача штрафні санкції в сумі 400,00 грн. (4000,00 грн. х 10 % = 400,00 грн.), та за 2015 рік із затримкою на 90 календарних днів, обґрунтовано застосував до позивача штрафні санкції в сумі 763,20 грн. (3816,00 грн. х 20 % = 763,20 грн.)

Посилання позивача на те, що сплата вказаних у податкових деклараціях сум податкових зобов'язань з єдиного податку відбулась своєчасно, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

В силу приписів Податкового кодексу України здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, а також за погашенням податкового боргу з податків та зборів віднесено до компетенції податкового органу.

Згідно з пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

При цьому, погашенням податкового боргу - є зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (п.п.14.1.152 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України), а під податковим боргом розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З аналізу положень пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України вбачається, що законом імперативно встановлено обов'язок податкового органу здійснювати зарахування коштів, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а платнику податків встановлено заборону спрямовувати кошти на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу (крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування).

Отже, враховуючи приписи наведених правових норм, суд дійшов висновку, що податковий орган при зміні призначення платежу, визначеного позивачем у платіжних дорученнях, та спрямуванні цих коштів в рахунок сплати податкового боргу позивача за минулі податкові звітні періоди, діяв у межах власної компетенції та на виконання завдань, що покладені на нього податковим законодавством, у тому числі з метою зменшення абсолютного значення податкового боргу платника податків.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що відповідачем правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.07.2016 № та №, оскільки належними та допустимими доказами у справі доведено факт несвоєчасної сплати позивачем узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку та наявність правових підстав для накладення на позивача штрафу.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наявні у справі докази свідчать про правомірність прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Водночас позивач, всупереч наведеним вимогам, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності рішень відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.