Справа № 803/1866/16
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року Справа № 803/1866/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В,

розглянувши в місті Луцьку в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом заступника прокурора Волинської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Волинської області звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами загального користування при перевищенні вагових обмежень в розмірі 33 573,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2016 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області здійснено габаритно-ваговий контроль автопроїзду: автомобіль (тягач) марки МАЗ 54329, реєстраційний номер НОМЕР_1, причіп марки МАЗ 9758, реєстраційний номер НОМЕР_2, які належать на праві власності ОСОБА_2 та відповідно до договору оренди від 01.01.2014 року були передані в користування ФОП ОСОБА_1 на праві оренди. За результатами перевірки складено акт від 19.07.2016 року №0006446 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: надання послуг перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень (нормативно допустима маса - 40 т., фактична - 44,55 т.) без оформлення дозволу, який дає право на рух автодорогами України.

На підставі акта перевірки Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області відповідачу було нараховано плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідно до розрахунку №1 від 19.07.2016 року в сумі 1 222,20 євро, еквівалентну станом на 19.07.2016 року 33 573,83 грн., яку відповідач в добровільному порядку не сплатив.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року було відкрито скорочене провадження в даній адміністративній справі.

Відповідач у письмових запереченнях позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити, мотивуючи тим, що за його розрахунком загальна маса транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу становить 38 325,20 кг, що не перевищує допустимих норм. Крім того, зазначив, що позивачем під час здійснення габаритно-вагового контролю було порушено ряд приписів нормативно-правових актів.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.07.2016 року №422 у період з 18.07.2016 року по 24.07.2016 року державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області проводилась рейдова перевірка дотримання законодавства під час надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

19.07.2016 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області здійснено габаритно-ваговий контроль автопроїзду: автомобіль (тягач) марки МАЗ 54329, реєстраційний номер НОМЕР_1, причіп марки МАЗ 9758, реєстраційний номер НОМЕР_2, які належать на праві власності ОСОБА_2

Відповідно до договору оренди від 01.01.2014 року вищезгадані автомобіль та причіп були передані в користування ФОП ОСОБА_1 на праві оренди.

Під час перевірки було встановлено, що перевізник ФОП ОСОБА_1 із залученням водія ОСОБА_3, який працює у нього за трудовим договором, здійснював перевезення вантажу (фансировина для лущіння, вільха) до смт. Оржів Рівненської області для ТзОВ «ОДЕК Україна», що підтверджено товарно-транспортною накладною при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) від 18.07.2016 року №790624.

За результатами контролю складено акт від 19.07.2016 року №0006446 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: надання послуг перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень (нормативно допустима маса - 40 т., фактична - 44,55 т.) без оформлення дозволу, який дає право на рух автодорогами України.

На підставі акта перевірки Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області ФОП ОСОБА_1 було нараховано плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідно до розрахунку №1 від 19.07.2016 року в сумі 1 222,20 євро, що по курсу Національного банку України станом на 19.07.2016 року становить 33 573,83 грн.

Копію акта від 19.07.2016 року №0006446 та розрахунок плати від 19.07.2016 року №1 було вручено водію ОСОБА_4, що підтверджується його підписами на вказаних документах.

Листом №1554/20-16 від 06.10.2016 року Управління Укртрансбезнеки у Волинській області повідомило ФОП ОСОБА_1 про заборгованість в розмірі 1 222,20 євро.

Однак, визначена контролюючим органом сума платежу відповідно до зазначеного розрахунку відповідачем у добровільному порядку не сплачена.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із пунктом 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, органом державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, в розумінні підпункту 4 пункту 1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року (далі - Порядок №879), габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2011 року (далі - Правила №30) визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно із пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року №592 правонаступником майна, прав та обов'язків територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Державна служба з безпеки на транспорті.

Відповідно до пункту 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно із пунктом 14 зазначеного Порядку рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567, передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

В свою чергу, із положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, випливає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено частиною другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно із частиною четвертої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно із пунктом 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994 року, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Із положень пункту 4 Правил №30 випливає, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10- 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції (пункт 31.1. Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року).

Відповідно до пункту 31-1 Порядку №879 перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

Згідно із пунктом 26 Порядку №879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Положеннями пункту 27 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Із наведеного випливає, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов'язковим платежем, який дає право на рух великовагового транспортного засобу.

Крім того, відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Таким чином, з системного аналізу вказаних норм законів, суд дійшов висновку, що відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього згідно із пунктом .1.10 Розділу 1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року №363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

При цьому Додатком 7 до зазначених Правил затверджена форма товарно-транспортної накладної, в якій обов'язковою для заповнення графою визначено автомобільного перевізника.

Судом встановлено, що відповідно до товарно-транспортної накладної №790624 від 18.07.2016 року, якою було оформлено перевезення вантажу та яка була отримана працівниками позивача під час перевірки, в графі автомобільний перевізник зазначено ФОП ОСОБА_1, водій - ОСОБА_3

Відповідно до договору оренди від 01.01.2016 року ОСОБА_5 передала в користування ФОП ОСОБА_1 автомобіль (тягач) марки МАЗ 54329, реєстраційний номер НОМЕР_1, причіп марки МАЗ 9758, реєстраційний номер НОМЕР_2 на термін до 31.12.2017 року.

Як вже було встановлено судом та зафіксовано в акті №0006446 від 19.07.2016 року, вищезазначеним автомобілем та причепом, які використовувалися відповідачем на підставі договору оренди, було здійснено перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень (нормативно допустима маса - 40 т, фактична - 44,55 т) без оформлення дозволу, який дає право на рух автодорогами України.

За таких обставин контролюючим органом відповідно до розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №1 від 19.07.2016 року нараховано відповідачу плату за проїзд в сумі 1 222,20 євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, складає 33 573,83 грн.

Посилання відповідача на відомості про стан товару, що перевозився, не береться судом до уваги, оскільки під час перевірки не досліджувалась кількість товару по накладних і його вага, а проводилось зважування транспортного засобу разом із завантаженим товаром в цілому без розвантажування.

Таким чином, враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 розрахунок плати за проїзд від 19.07.2016 року №1 в судовому порядку не оскаржив, плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в добровільному порядку не сплатив, суд дійшов висновку про наявність підстав для її стягнення.

Керуючись статтями 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід державного бюджету України 33 573 (тридцять три тисячі п'ятсот сімдесят три) гривні 83 копійки плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Дмитрук