Справа № 803/1813/16
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2017-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2017 року Справа № 803/1813/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Веремчуку В.В.,

за участю представників позивача Ковбасюка Д.С., Тодорюк Г.В.,

представника відповідача Федорчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агідель» до Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.09.2016

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агідель» (далі - ТзОВ «Агідель») звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.09.2016.

В обґрунтування позовних вимог товариство посилається на хибність висновків, викладених у акті від 02.09.2016 №387/03-20-14-01-09/32498835 за результатами планової невиїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2013 по 31.12.2015, на підставі якого було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, про порушення підпункту 14.1.179 пункту 14.1. статті 14, пункту 46.5 статті 46, статті 185, пунктів 187.1, 187.8 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 209.2, 209.13 статті 209, пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11, пункту 5 Розділу 1, підпункту 1 пункту 4, підпункту 8 пункту 3 Розділу 5 Наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966, внаслідок чого позивачем занижено суму податку на додану вартість на суму 408261,00 грн.

Зазначає, що підставою для висновків про порушення стало, на думку відповідача, неправильне відображення сум податкового кредиту в загальній декларації (0110) та спеціальній декларації (0123) за результатами операцій з отримання інформаційно-консультативних послуг. Вважає хибними такі висновки ГУ ДФС у Волинській області з посиланням на ту обставину, що позивачем правомірно були відображені дані податкового обліку у загальній декларації (0110) внаслідок отриманих послуг від нерезидента, місце яких визначено на митній території України, при цьому отримані від нерезидента інформаційні послуги не беруть безпосередню участь у виробництві сільськогосподарської продукції та не відображаються у відповідному розділі спеціальної декларації (0123).

За таких обставин просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.09.2016.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 156-158), посилаючись на правомірність висновків податкового органу, оскільки дані податкового кредиту у загальній декларації товариством були сформовані по фінансово-господарських операціях з отримання послуг, які в подальшому використовувались у виробництві сільськогосподарської продукції. Вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідно до вимог чинного законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що в період з 22.07.2016 по 19.08.2016 ГУ ДФС у Волинській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Агідель» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено Акт від 02.09.2016 №387/03-20-14-0109/32498835 (далі - Акт перевірки) (а.с. 8-74).

Перевіркою, серед інших порушень, що були спростовані за результатом розгляду заперечень на Акт перевірки, встановлено порушення позивачем вимог підпункту 14.1.179 пункту 14.1. статті 14, пункту 46.5 статті 46, статті 185, пунктів 187.1, 187.8 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 209.2, 209.13 статті 209, пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11 «Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках», пункту 5 Розділу 1, підпункту 1 пункту 4, підпункту 8 пункту 3 Розділу 5 Наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 №13), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.10.20147 за №1267/2604, внаслідок чого товариством занижено податок на додану вартість по загальній декларації на суму 408261,00 грн. (в тому числі за період 01.01.2013 по 31.07.2013 на суму 18711,00 грн., щодо якої відповідно до статті 102 Податкового кодексу України минув термін позовної давності).

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення рішення № від 23.09.2016, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 484298,75 грн., з них: 387439,00 грн. - основного платежу, 96859,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з нормами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Як вбачається із акту перевірки, підставою для висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства стало те, що ТзОВ «Агідель» неправильно були відображені суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у загальній декларації (0110) та декларації, що подається платниками податків, які згідно зі статтею 209 ПК України застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства (0123).

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Агідель» згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 143-147) 14.04.2003 зареєстроване як юридична особа та, серед інших, здійснює діяльність за видом «01.47 Розведення свійської птиці» та є платником податку, що застосовує спеціальний режим оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, що стверджується Витягом 049 з Реєстру платників податку на додану вартість (а.с. 148).

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що спірні суми даних податкового обліку позивачем були сформовані по фінансово-господарських операціях з фірмами - нерезидентами «TOIOVO» та «CAPITAL-TRADE» (Республіка Польща) .

Як слідує із матеріалів справи, між ТзОВ «Агідель» та фірмою «TOIOVO» (Республіка Польща) були укладені договори надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.12.2012, від 27.12.2013 (а.с. 168-171) та від 02.01.2015 (а.с. 184-187). За умовами даних договорів Замовник доручає, в Виконавець бере на себе зобов'язання надавати інформаційно-консультаційні послуги по навчанню працівників замовника з питань вирощування, утримання та відгодівлі батьківського стада курей, інкубації яєць та ветеринарії; послуги надаються на території замовника на його об'єктах, що знаходяться на території Локачинського району Волинської області. Послуги надаються з протягом 2013, 2014, та 2015 років, здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом приймання-передачі, який готується на кінець кожного місяця до кінця терміну угоди.

Також між позивачем та фірмою «CAPITAL-TRADE» (Республіка Польща) були укладені договори надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.07.2015 (а.с. 201- 204), від 31.10.2015 (а.с. 207-210), за умовами яких Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати інформаційно-консультаційні послуги по навчанню працівників з питань вирощування та збуту сільськогосподарської продукції; в програму надання послуг входять консультації з питань вивчення європейського ринку сільськогосподарської продукції щодо можливого збуту власновирощеної продукції замовника, інші завдання, встановлені сторонами як обов'язковими при забезпеченні послуг згідно з цим договором, а також послуги технолога.

Пункт 209.13 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) передбачає, що сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування подає податкову декларацію у строки та в порядку, що встановлені для інших платників податку. Форма податкової декларації, яка подається сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування, затверджується відповідно до пункту 201.15 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.15 статті 201 зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 46.5 статті 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Пунктом 5 Розділу І Наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 «Про затвердження форм та Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.10.2014 за №1267/26044 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що платники податку, які згідно зі статтею 209 розділу V Кодексу застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, крім декларації 0110, подають податкову декларацію з позначкою "0121"/"0122"/"0123" (далі - декларація 0121 - 0123), яка є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Як слідує із підпункту 8 пункту 3 Розділу 5 вказаного Наказу у рядку 7 вказуються обсяги послуг, отриманих від нерезидента на митній території України. Рядок 7 може заповнюватись лише у декларації 0110.

У деклараціях 0121 - 0123/0130 рядок 7 не заповнюється, оскільки податкові зобов'язання, що виникають при отриманні послуг від нерезидента на митній території України, не відносяться до податкових зобов'язань, що відображаються у вказаних деклараціях.

Підпунктом 1 пункту 4 Розділу 5 визначено, що до розділу II "Податковий кредит" (рядки 10 - 15 загальної декларації) включаються обсяги придбання (виготовлення, будівництва, спорудження, створення) з податком на додану вартість або без податку на додану вартість товарів/послуг, необоротних активів на митній території України, ввезених на митну територію України товарів, необоротних активів, отриманих на митній території України від нерезидента послуг з метою їх подальшого використання у межах господарської діяльності платника податку, а також тих, які не призначаються для використання у господарській діяльності або придбані з метою використання для постачання послуг за межами митної території України, та послуг, що здійснюються за межами митної території України з урахуванням їх місця постачання відповідно до пунктів 186.2, 186.3 статті 186 розділу V Кодексу, окремо за напрямами використання (здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню, звільнені від оподаткування, не є об'єктом оподаткування).

Аналогічні вимоги до заповнення податкових декларацій встановлені наказами Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492 та від 13.11.2013 №678 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», які були чинними на час формування спірних даних податкового обліку.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, при отриманні платником податків послуг від нерезидента на митній території України платник податків отримує право на податковий кредит за такими операціями на дату складання ним податкової накладної за цими операціями, за умови її реєстрації в ЄРПН та включені до податкових зобов'язань звітного періоду. При цьому платник податку на додану вартість, який застосовує спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства крім спеціальної декларації (0121-0123) зобов'язаний подати податкову декларацію з податку на додану вартість на загальних підставах та включити обсяг отриманих послуг від нерезидента на митній території України у складі загальної декларації (0110), у тому числі у Розділі «Податковий кредит» за умови отримання права на його формування відповідно до вимог ПК України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем до загальних декларацій за відповідні податкові періоди правомірно включені суми податкового кредиту за операціями отриманих послуг від нерезидента, місце яких визначено на митній території України (рядок 12.4 Декларації) та суми податкового зобов'язання з тих самих послуг (рядок 7 Декларації) (а.с.88-142).

Разом з тим суд не приймає до уваги тверджень представника відповідача про необхідність віднесення спірних сум податкового кредиту до складу спеціальної декларації, оскільки підпунктом 1 пункту 4 Розділу 5 Наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 визначено, що у розділі II "Податковий кредит" декларації 0121 - 0123 відповідно до підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 розділу V Кодексу відображаються товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Проте, спірні дані податкового обліку ТзОВ «Агідель» були сформовані за результатами отримання інформаційно-консультативних послуг нерезидента по навчанню працівників товариства в не безпосередньо у виробництві сільськогосподарської продукції, а твердження викладені в Акті перевірки про придбання послуг, пов'язаних з виробництвом сільськогосподарської продукції є суб'єктивними припущеннями перевіряючих, не підтвердженими представником відповідача під час розгляду даної справи.

Таким чином, висновки податкового органу про заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість по загальній декларації на суму 408261,00 грн. суд вважає безпідставними.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Проаналізувавши чинне законодавство, обставини справи, а також зібрані та досліджені докази суд вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не виконав обов'язку щодо доведення правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, адміністративний позов з урахуванням повноважень суду, визначених частиною другою статті 162 КАС України, підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області № від 23.09.2016.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України (із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача слід присудити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 7264,48 грн., сплачений згідно платіжного доручення №2890 від 12.10.2016 (а.с. 2), та який був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 17, 94, 158, частиною 3 статті 160, статтями 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № від 23.09.2016.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агідель" (податковий номер 32498835) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області витрати по сплаті судового збору в розмірі 7264 (сім тисяч двісті шістдесят чотири) гривні 48 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 06 січня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий О.А.Лозовський