Справа № 826/75/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16 грудня 2016 року 14 год. 50 хв. № 826/75/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві та головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві Толочко Олесі Володимирівни про визнання неправомірними дій та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року відмовлено повністю у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) до державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач-1, ДПІ у Дарницькому районі) та головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві Толочко Олесі Володимирівни (далі - відповідач-2, ГДПРІ Толочко О.В.) про:

- визнання неправомірними дій відповідача-2 щодо анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку та переведення її на загальну систему оподаткування;

- скасування повністю податкового повідомлення-рішення від 02 вересня 2014 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02 вересня 2014 року № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02 вересня 2014 року №Ф- (далі - оскаржувані рішення).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 грудня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи №826/75/15 (далі - справа) між суддями, для нового розгляду та вирішення справи визначено суддю Данилишина В.М.

Відповідною ухвалою суду справу прийнято до провадження та її призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході нового судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази, а представник відповідача-1 не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених в наявних у матеріалах справи запереченнях проти позову, наданих судам разом із письмовими доказами на їх обґрунтування.

Відповідач-2 (її представник) у відповідне судове засідання не прибула, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач-2 повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 грудня 2015 року вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій у справі скасовані у зв'язку з тим, що вказані суди при винесенні рішень не дослідили види діяльності суб'єктів господарювання - фізичних осіб-підприємців ІІ групи єдиного податку, при здійсненні яких не виникає обов'язку переходу з платника єдиного податку на сплату інших податків і зборів; кола суб'єктів господарювання, яким можуть надаватись послуги; види діяльності які може здійснювати платник єдиного податку.

Крім того, суди не звернули уваги на те, що у відповідача відсутнє рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку.

Враховуючи зауваження, наведені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10 грудня 2015 року, суд першої інстанції, у тому числі додатково, з'ясовував наступне.

Упродовж періоду з 31 липня по 06 серпня 2014 року, відповідно до направлень від 21 липня 2014 року за №775 і №776, згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відповідно до наказу від 21 липня 2014 року №983-п працівником ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві (ГДПРІ Толочко О.В.) проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання нею вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, а також з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за аналогічний період. За результатами проведення такої перевірки складено акт від 06 серпня 2014 року №6105/26-51-17-01/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Згідно з висновками цього акта перевіряючим встановлено порушення позивачем наступних вимог норм податкового та іншого законодавства:

- пп. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177, пп. 49.18.2, пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України у зв'язку з неподанням ФОП ОСОБА_1 до податкової інспекції декларацій про доходи за II квартал 2012 року, за 2012 рік та 2013 рік;

- п. 176.1 ст. 176 п. 177.2 ст. 177 ПК України з причини заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2012 рік на суму 96441,00 грн. та за 2013 рік на суму 232362,00 грн., що відповідно призвело до заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб всього на суму 51214,95 грн. (в тому числі за 2012 рік на суму 14466,15 грн. та за 2013 рік на суму 36748,80 грн.);

- Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме при перевірці виявлено відхилення суми доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок з урахуванням максимальної величини, виявленої під час перевірки, в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 34,7% за 2012 рік та 2013 рік на загальну суму 114094,64 грн.

Крім того, у тексті акта перевірки, наведений висновок про те, що у зв'язку з порушенням ФОП ОСОБА_1 умов перебування на ІІ групі спрощеної системи оподаткування з січня 2012 року, починаючи з 1 квітня 2012 року повинна була перейти на загальну систему оподаткування. При цьому, відповідно до вимог п. 299.1 ст. 299 ПК України, у разі виявлення контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог, встановлених главою 1 розділу XIV ПК України, анулювання реєстрації платника єдиного податку проводиться з першого числа місяця, наступного за кварталом в якому допущено порушення.

В п. 2.10 розд ІІ «Описова частина» акта перевірки зазначено, що згідно пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298, п. 299.11 ст. 299 ПК України ФОП ОСОБА_1 переведено на загальну систему оподаткування.

На підставі акта перевірки ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві, правонаступником якої є відповідач, прийняті оскаржувані рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2014 року № яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 51214,95 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 13313,74 грн.;

- рішення від 02 вересня 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким ОСОБА_1 донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 114094,64 грн., та застосовано штраф у розмірі 7377,98 грн.

Також, ДПІ у Дарницькому районі на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу від 02 вересня 2014 року №Ф-1 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафів та пені в сумі 11494,64 грн.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

За результатами дослідження та аналізу наявних у справі матеріалів судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15 лютого 2006 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на облік, як платник податків у ДПІ у Дарницькому районі.

З 01 січня 2012 року позивача переведено на спрощену систему оподаткування за ставкою єдиного податку 20% розміру мінімальної заробітної плати, платник єдиного податку ІІ групи. Види господарської діяльності, які заявлені підприємцем, є: надання секретарських послуг та послуг з перекладу (код 74.85 згідно національного класифікатора України ДК 009:2005 «Класифікація економічних видів діяльності», далі - КВЕД-2005).

Протягом 2012 - 2013 років позивач здійснювала господарську діяльність шляхом надання секретарських послуг та послуг з перекладу, за відсутності найманих працівників, як платник єдиного податку ІІ групи, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями акта перевірки, письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 від 06 травня 2014 року, наданого на адресу відповідача, податкових декларацій платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_1

Обсяг доходу від господарської діяльності платника єдиного податку ІІ групи, згідно поданих позивачем податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2011 рік склав 204300,00 грн., за 2012 рік - 163350,00 грн. та за 2013 рік - 237420,00 грн., що відповідає даним наданих позивачем під час перевірки банківських виписок по розрахункових рахунках НОМЕР_2, відкритих у Філії AT «Укрексімбанк» у м. Києві (МФО 380333).

При цьому, протягом вказаного періоду ФОП ОСОБА_1, будучи у статусі платника єдиного податку ІІ групи, перебувала у фінансово-господарських відносинах як з юридичними особами-платниками єдиного податку, так і з юридичними особами платниками податків на загальних підставах, яким вона надавала послуги з перекладу документів та/або секретарські послуги.

Зокрема, позивач надавала послуги з перекладу документів суб'єктам господарської діяльності - платникам податків на загальних підставах, а саме: представництву «Альпен Фарма АГ» (код ЄДПРОУ 26602377) згідно договорів №24/05-11 від 24 травня 2011 року, №21/10-11 від 21 жовтня 2011 року, №20/08-12 від 20 серпня 2012 року, №19/11-12 від 19 листопада 2012 року, №27/04-12 від 27 квітня 2012 року, №10/01-12 від 10 січня 2012 року, №11/05-13 від 10 травня 2013 року, №16/008-13 від 16 серпня 2013 року та представництву «ДР.ФАЛЬК ФАРМА Гмбх» (код ЄДПРОУ 26581052) згідно договорів №20/12-12 від 20 грудня 2012 року, №14/05-13 від 14 травня 2013 року. За умовами вказаних договорів, всі платежі на користь ФОП ОСОБА_1 за договорами здійснювались шляхом переказів коштів на її банківський рахунок НОМЕР_2 у Філії AT «Укрексімбанк» у м. Києві (МФО 380333).

Наявні в матеріалах справи копії первинних документів (а саме: договорів на виконання робіт (послуг), рахунків-фактур, актів прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень юридичних осіб (замовників послуг), журнал-ордерів та відомостей по рахунку бухгалтерського обліку 3771 «Розрахунки з іншими дeбіторами», - наданих позивачем та отриманих відповідачем у відповідь на його запити разом з супровідними листами представництв, та витягу 1ДФ) підтверджують факт укладання договорів та надання позивачем послуг з перекладу з німецької та англійської мов на українську та російську мови текстів та документів платникам податків на загальних підставах.

За наслідками проведеної перевірки відповідач дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 надавала послуги з перекладу документів суб'єктам господарської діяльності - платникам податків на загальних підставах, чим порушила умови перебування на ІІ групі спрощеної системи оподаткування з січня 2012 року, а тому як наслідок з 01 квітня 2012 року повинна була перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПК України, а саме на загальну систему оподаткування.

Такі висновки контролюючого органу, на думку суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права у зв'язку з наступним.

Відповідно до абз. 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України (в редакціях чинних протягом 2012 - 2013 років), до другої групи платників єдиного податку відносяться фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.

Враховуючи буквальне трактування наведеної норми п. 291.4 ст. 291 ПК України, до другої групи платників єдиного податку можуть відноситись фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, виключно платникам єдиного податку та/або населенню. Таким чином, не можуть бути платниками єдиного податку фізичні особи-підприємці, які надають послуги юридичним особам, які не є платниками єдиного податку.

Підпунктом 5 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 цього Кодексу визначено, що платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Водночас нормами п. 299.10 та 299.11 ст. 299 ПК України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, із аналізу наведених вище норм податкового законодавства слідує, що однією з підстав анулювання реєстрації платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу є факт встановлення контролюючим органом під час проведення перевірки порушень платником єдиного податку вимог, встановлених цією главою, в тому числі у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування.

При цьому, анулювання свідоцтва платника податку відбувається лише на підставі акта перевірки та оформляється у вигляді рішення контролюючого органу.

Підпунктами 14.1.36, 14.1.202 та 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, «продаж (реалізація) товарів» - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають, а «постачання послуг» - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З матеріалів справи суд вбачає, що ФОП ОСОБА_1 надавала послуги з перекладу документів, що відповідає коду 74.85 виду господарської діяльності за КВЕД-2015 ДК 009:2005 (відповідно до наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 №457 «Про затвердження та скасування національних класифікаторів» з 01 січня 2012 року набрав чинності новий національний класифікатор України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності». При цьому, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07 лютого 2013 року №113 «Про відновлення чинності національного класифікатора України ДК 009:2005 «Класифікація видів економічної діяльності» чинність національного класифікатора України ДК 009:2005 «Класифікація економічних видів діяльності» відновлено до 31 грудня 2013 року), яке включає в себе саме надання послуг з усного та письмового перекладу.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, зміст копій первинних документів у справі та те, що виконання робіт не є постачанням товару та охоплюється поняттям «постачання послуг» в розумінні пп. 14.1.85 п. 14.1 ст. 14 ПК України, суд вважає безпідставними посилання позивача на помилкове визначення контролюючим суті господарських операцій (а саме як то надання послуг з перекладу документів замість виробництво документів).

Наявні в матеріалах справи копії первинних документів суд вважає належними документальними доказами факту того, що позивач попри обмеження встановлені для платників єдиного податку ІІ групи, укладала договори з предметом договору: переклад документації, та надавала послуги з перекладу документів платникам податків на загальних підставах.

Як зазначалося вище по тексту судового рішення, пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України передбачено, що платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

Відповідно до п.п. 293.1, 293.2 і 293.4 ст. 293 ПК України, ставки єдиного податку для платників першої - другої груп встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць, зокрема, для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків: 1) до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у п.п. 1, 2 і 3 п. 291.4 ст. 291 цього Кодексу; 2) до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеноїу реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи; 3) до доходу, отриманого при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі; 4) до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування; 5) до доходу, отриманого платниками першої або другої групи від провадження діяльності, яка не передбачена у п.п. 1 або 2 п. 291.4 ст. 291 цього Кодексу відповідно.

З контексту зазначених норм Кодексу суд приходить до висновку, що у разі порушення платником єдиного податку умов, визначених ПК України щодо перебування на спрощеній системі оподаткування та/або перебування у відповідній групі платника єдиного податку, такий платник зобов'язаний у податковій декларації додатково відобразити окремо доходи, отримані від здійснення операцій, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування, та застосувати до них ставку єдиного податку в розмірі 15% і з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, в якому здійснено одне з порушень, перейти до іншої групи платника єдиного податку або на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки ФОП ОСОБА_1 порушила умови перебування на ІІ групі спрощеної системи оподаткування з січня 2012 року, вона повинна була з 01 квітня 2012 року перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим ПК України, а саме на загальну систему оподаткування.

Разом з тим, суд встановив, що окремого рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 відповідачем-1 суду не надано та позивачу не надіслано, у зв'язку з чим суд робить висновок, що таке рішення ДПІ у Дарницькому районі на час складання акта перевірки та прийняття оспорюваних рішень не приймалось, а свідоцтво платника єдиного податку (позивача) фактично анульовано не було.

Зокрема, за даними Реєстру платників єдиного податку, доступ до якого наявний на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби України (рубрика «Інформація з реєстрів») ОСОБА_1 значиться такою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування з 1 січня 2012 року.

Дані обставини свідчать про порушення відповідачем-1 процедури анулювання свідоцтва платника єдиного податку, визначеної ПК України.

Відповідно до абз. 2 п. 297.1 ст. 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності фізичної особи та оподатковані згідно з цією главою.

Також, згідно норм ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI, в залежності від статусу платника різниться база нарахування єдиного внеску. А саме єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток);

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

З тексту акта перевірки вбачається, що позивач за період 2011 - 2013 роки здійснювала нарахування єдиного внеску фізичними особами, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, щодо розмірів якого контролюючим органом відхилень не виявлено.

Між тим, вказуючи в акті перевірки на факт здійснення підприємцем виду діяльності, яка не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування, рішення про анулювання спеціального податкового режиму ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом не приймалось, а тому підстави для виключення позивача з кола платників податків, що звільняються від сплати податку на доходи фізичних осіб та визначають для фізичної особи-підприємця іншу базу нарахування єдиного внеску (а саме, з суми доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб), відсутні.

Таким чином, нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, суми єдиного внеску та штрафних санкцій за його несплату та виставлення вимоги про сплату боргу з єдиного внеску здійснено ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві у порядку та спосіб, що не передбачений спеціальними нормами податкового законодавства, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про протиправність вказаних оскаржуваних рішень.

Щодо позовних вимог позивача про визнання неправомірними дій відповідача-2 щодо анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку та переведення її на загальну систему оподаткування, то суд не вбачає правових підстав для їх задоволення у зв'язку з встановленням факту відсутності такого рішення, та прийняття судом рішення про скасування оскаржуваних рішень, прийнятих на підставі акта перевірки, що, на думку суду, забезпечує повний і належний захист прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві та головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві Толочко Олесі Володимирівни про визнання неправомірними дій та скасування рішень є таким, що підлягає задоволенню в частині.

При цьому, як вбачається зі змісту постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7, акт суб'єкта владних повноважень може бути скасовано тільки у разі визнання його протиправним, тобто таким, що порушує права та законні інтереси особи, оскільки, скасування такого акта є способом захисту порушеного права, який застосовується у разі, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Згідно із ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 02 вересня 2014 року №.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02 вересня 2014 року №.

4. Визнати протиправним та скасувати вимогу державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 02 вересня 2014 року №Ф-.

5. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

6. Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) частину здійсненого нею судового збору у розмірі 299,66 грн. (двісті дев'яносто дев'ять гривень шістдесят шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві ().

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин