Справа № 144/1348/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 144/1348/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Герман О. С.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

27 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької обаласті на постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької обаласті (далі - відповідач) про визнання дій і рішення суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язати їх вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в жовтні 2016 року звернувся до Теплицького районного суду Вінницької області з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати дії та рішення УПФ України у Теплицькому районі Вінницької області від 15.06.2016 № 117437 щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Віницької області № 18/147 від 19.05.2016, а також перерахунку його пенсії з 01.07.2013 в розмірі 80%, а не 90% від заробітної плати, як це було нараховано відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" - неправомірними;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2, пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції що була чинною на час призначення пенсії) в розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки виданої прокуратурою Вінницької області № 18/147 від 19.05.2016, починаючи з 01.01.2016.

Постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 10.11.2016 позов задоволено частково.

Визнано дії та рішення УПФ у Теплицькому районі Вінницької області від 15.06.2016 № 117437 щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Вінницької області № 18/147 від 19.05.2016 неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2, пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ(в редакції що була чинною на час призначення пенсії) в розмірі 80% від середнього заробітку на підставі довідки виданої прокуратурою Вінницької області № 18/147 від 19.05.2016, починаючи з 01.01.2016.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнено з Управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької області на користь позивача ОСОБА_2, сплачений ним судовий збір в розмірі 275,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії пенсійного посвідчення НОМЕР_1, виданого 22.09.2009 Пенсійним фондом України, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за вислугою років.

20.11.1997 на підставі наказу № 768к ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади за власним бажанням з органів прокуратури у зв'язку із виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (ст. 38 КЗпП України).

19.05.2016 прокуратурою Вінницької області ОСОБА_2 видано довідку №18/147 згідно копії якої позивач працював в органах прокуратури Вінницької області на посаді прокурора Теплицького району Вінницької області. Заробітна плата за даною посадою за період з 01.12.2015 складає 12370,78 грн. Довідка була видана для пред'явлення в Пенсійний фонд України для перерахунку пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 (із змінами, внесеними згідно з Постанови КМ № 506 від 06.10.2014, № 763 від 30.09.2015), з урахуванням Постанови КМ № 1013 від 09.12.2015.

07.06.2016 позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Теплицькому районі Вінницької області із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням окладів робітників прокуратури, додавши довідку про заробітну плату № 18/147.

Згідно із протоколом № 117437 "Засідання комісії по вирішенню питань пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій в управлінні Пенсійного фонду України в Теплицькому районі" про відмову в перерахунку пенсії, позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії по заробітку згідно із Законом України "Про прокуратуру", оскільки умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, проте на даний час відповідне рішення Кабінету Міністрів України щодо перерахунку пенсій відсутнє і Законом України "Про внесення змін до законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 02.03.2015 з 01.06.2015 скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру", а відтак пенсії з 01.06.2015 не призначаються, а призначені раніше не перераховуються.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на Закон України "Про внесення змін до законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 02.03.2015 та на ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" як на підставу відмови в перерахунку пенсії позивачу є безпідставним, оскільки, позивачу пенсію призначено до прийняття Законів, які звужують зміст та обсяг існуючих прав позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ) (в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії), держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Частиною 18 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії) визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII внесено зміни до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

15.07.2015 набув чинності Закон України "Про прокуратуру" згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., N 53, ст. 793, N 50, ст. 474; 1995 р., N 11, ст. 71, N 34, ст. 268; 2001 р., N 9, ст. 38, N 44, ст. 233; 2002 р., N 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., N 29, ст. 233, N 30, ст. 247; 2004 р., N 8, ст. 66; 2005 р., N 2, ст. 32, N 6, ст. 132, N 11, ст. 198; 2006 р., N 1, ст. 18, N 19 - 20, ст. 156; 2007 р., N 7 - 8, ст. 66, N 33, ст. 442; 2008 р., NN 5 - 8, ст. 78, N 48, ст. 357; 2010 р., N 37, ст. 497, NN 41 - 45, ст. 529; 2011 р., N 23, ст. 160, N 30, ст. 279; 2012 р., N 12 - 13, ст. 82; 2013 р., N 14, ст. 89, N 21, ст. 208, N 37, ст. 490, N 39, ст. 517; 2014 р., N 11, ст. 132, N 17, ст. 593, N 20 - 21, ст. 745, N 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року N 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51- 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року;

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статі 50-1 Закону України "Про прокуратуру" втратили чинність.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону України " Про прокуратуру" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Відтак, судом першої інстанції було невірно вирішено питання дії закону в часі, а отже суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про неправомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії.

Окрім того, посилаючись у своєму рішенні на правову позицію Верховного Суду України (постанова від 10.12.2013 справа № 21-348а13) , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірні правовідносини у вказаній справі виникли у листопаді 2012, коли підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулювалися частинами 13 та 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті). Таким чином, нормами матеріального закону було визначено умови та порядок перерахунку пенсій, які призначені працівникам прокуратури.

З урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що при перерахунку пенсії позивачу відповідач повинен був керуватися ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що діяла на час призначення пенсії ).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яка ним отримувалась до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні спірних правовідносин колегією суддів також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ). У Рішенні від 02.03.1999 N 2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірними дії відповідача, щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ(в редакції що була чинною на час призначення пенсії) в розмірі 80% від середнього заробітку на підставі довідки виданої прокуратурою Вінницької області № 18/147 від 19.05.2016, оскільки відповідач діяв в межах чинного законодавства України і не порушував прав позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької обаласті задовольнити повністю.

Постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року - скасувати та прийняти нову.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.