Справа № 344/11307/16-а,2-а/344/511/16
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 р. Справа № 876/10032/16
Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Ліщинського А. М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2016 року по справі № 344/11307/16-а, 2-а/344/511/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Івано-Франківська Департаменту патрульної поліції про визнання протиправної та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, яким просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 31 серпня 2016 року серії ДР №104775.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказану постанову було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, з невірним застосуванням норм чинного законодавства та без врахування всіх обставин.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.

У апеляційні скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відео з нагрудної камери поліцейського не містить кадрів з громадянами з дитячою коляскою, а відтак припарковане авто позивача не створювало перешкод в русі громадянам з коляскою. Також вказує, що в оскарженій постанові про притягнення до адміністративної відповідальності нічого не вказано про відеофіксацію, а відтак відео з нагрудної камери поліцейського є неналежним доказом. Зазначає, що позивачу не було надано можливості залучити адвоката, а відео з камери поліцейського не містить кадрів складання та винесення постанови. Вказує, що в постанові не наведено доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Оскільки в справі відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в порядку передбаченому статтею 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що 31 серпня 2016 року Інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ лейтенантом Касіровим О. О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДР №104775, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Відповідно до оскарженої постанови позивач, керуючи транспортним засобом Пежо 3008, номерний знак НОМЕР_1, 31 серпня 2016 року о 15:30 в м. Івано-Франківську, здійснила стоянку на тротуарі та не залишила 2 м для проходу чим порушила пункт 15.10(д) ПДР та створила суттєві перешкоди для проходу пішоходів.

Відповідно до пункту 15.10(д) Правил Дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (надалі ПДР) стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до розділу 15 ПДР Зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Відповідно до частини 3 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 2 статті 258 цього Кодексу Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 цього Кодексу Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 251 цього Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача в судовому засіданні визнав той факт, що позивач припаркувала свій транспортний засіб на тротуарі, що не заборонено ПДР. Зі змісту відеозапису з нагрудної камери працівника поліції зрозуміло, що автомобіль позивача протягом тривалого часу стояв на тротуарі та створював перешкоди для руху пішоходів, оскільки займав більшу частину тротуару.

Проаналізувавши матеріали справи та наведені вище законодавчі положення, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає за необхідне зазначити, що відповідачем приймалась оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення на виконання та у межах повноважень покладених на нього Законами України.

Оскільки відповідачем дотримано передбаченої законом процедури винесення оскарженої постанови та надано належні докази вчинення позивачем правопорушення передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2016 року по справі № 344/11307/16-а, 2-а/344/511/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь в справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Ліщинський А. М.