Справа № 805/4519/16-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 р. Справа №805/4519/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 11год.29хв.

ухвалено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Троянової О.В.,

при секретарі Кудрі В.Г.,

за участю:

позивача не з`явився

представника відповідача не з`явився

представника третьої особи не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату, третя особа яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору Міністерство інфраструктури України

про скасування рішення від 7 червня 2016 року № 4091, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату, третя особа Міністерство інфраструктури України про визнання дій відповідача щодо відмови в наданні статусу учасника бойових дій протиправними, скасування рішення відповідача від 7 червня 2016 року № 4091 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій, зобов`язання відповідача надати статус учасника бойових дій з 7 червня 2016 року/а.с.3-6/.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що дії відповідача щодо відмови у наданні статусу бойових дій є протиправними та не відповідають нормам чинного законодавства України. Позивач зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання статусу учасника бойових дій, оскільки відповідно до даних архіву Радянська-Дунайського пароплавства в м. Ізмаїлі Одеської області та ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» встановлено факт перебування позивачем на пароплаві «Львів» у якості кочегару на території Угорщини в період проведення на цій території бойових дій, а саме з 24 жовтня 1956 року по 10 листопада 1956 року. Позивач до суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Просить суд, визнати дії відповідача щодо відмови в наданні статусу учасника бойових дій протиправними, скасувати рішення відповідача від 7 червня 2016 року № 4091 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій, зобов`язати відповідача надати статус учасника бойових дій з 7 червня 2016 року /а.с.6/.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що у листі від 7 червня 2016 року № 4091 було роз`яснено, що у наданих документах не була підтверджена учать позивача у забезпеченні бойової діяльності (флотів) у країнах де проводились бойові дії, тому позивачу було запропоновано звернутись до комісії при Міністерстві інфраструктури України з питання розгляду матеріалів та встановлення статусу учасника бойових дій. Крім того, відповідач зазначає, що в його компетенцію не входить встановлення статусу бойових дій. 22 грудня представник відповідача до суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи у судове засідання 23 грудня 2016 року не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, жодних заяв, клопотань, заперечень, тощо до суду не надав/а.с.20/.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а відтак у відповідності до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 24 лютого 1998 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області/аркуш спр.14/.

Відповідач Маріупольський об`єднаний міський військовий комісаріат діє на підставі положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 року № 389.

Третя особа Міністерство інфраструктури України.

Так, судом встановлено, що позивач з червня 1955 року по січень 1958 року, з березня 1958 року по липень 1961 року працював кочегаром що підтверджується трудовою книжкою, початкова дата заповнення якої 23 червня 1955 року /аркуш спр.7/.

Відповідно до довідки Радянського Дунайського пароплавства від 5 вересня 1984 року № ОК/2592 підтверджено, що ОСОБА_1 у період з липня 1956 року по січень 1957 року працював кочегаром на пароплаві «Львов» у Радянському Дунайському пароплавстві /аркуш спр. 8/.

Листом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 16 травня 2013 року № 5157/428 повідомило позивачу, що період роботи позивача на т/х «Львов», а саме з липня по листопад 1956 року співпадає з періодом бойових дій на Угорщині, але судові журнали по т/х «Львов» відсутні, оскільки вони не були здані на зберігання в архів пароплавства/а.с.9/.

Відповідно до відповіді Державного архіву Одеської області від 19 січня 2015 року № Д-83 на запит позивача від 14 січня 2015 року № Д-38/05/1, судові журнали п/х «Львов» Дунайського пароплавства на зберіганні в Державному архіві Одеської області не находили та відомостей про місцезнаходження даних документів не має/а.с.10/.

Судом також з`ясовано , що третя особа по справі Міністерство інфраструктури України на запит позивача від 11 січня 2016 року листом за № 764/21/10-16 від 27 січня 2016 року повідомила, що у відомчому архіві Міністерства немає на збереженні жодних документів ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», а також підтверджуючих документів про перебування у 1956 році осіб у країнах, яких у цей період велись бойові дії чи участь осіб у бойових діях/а.с.11/.

1 червня 2016 року позивач звернувся до відповідача Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату з заявою про встановлення статусу учасника бойових дій.(аркуш спр.12)

Листом від 7 червня 2016 року за № 4091 відповідач повідомив позивача, що статус бойових дій встановлює комісія з розгляду матеріалів, які визначають учасників бойових дій в Збройних силах України. Крім того, відповідач повідомив, що відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачу необхідно до відповідача надати довідку Міністерства інфраструктури України, яка підтверджує участь в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту). .(аркуш спр.13).

Відповідно до статті 19 Конституції України визначено,що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення,дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльністю Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації

Як зазначив Конституційний Суд України, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Усі рішення суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб (наприклад, дії щодо вилучення майна, затримання особи тощо).

Правовідносини, що виникли регулюються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993, № 3551-ХІІ, (далі - Закон №3551-ХІІ), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону №3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської армії, військово-морського флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерств внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відряджені в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпечені бойової діяльності військ (флотів).

Кабінетом Міністрів України 08.02.1994 року прийнято Постанову № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Постанова № 63), згідно з якою затверджений Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, в якому вказана Угорщина, на території якої з 24 жовтня 1956 року - 10 листопада 1956 року, мали місце бойові дії.

Наказом Міністра оборони України від 7 травня 2015 року № 200 затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 травня 2015 року за № 531/26976. (далі Положення).

Відповідно до п. 1 Положення Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісія) створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_2 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах. Також Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, створюються в Генеральному штабі Збройних Сил України та командуваннях видів Збройних Сил України.

Згідно з п. 5 Положення у своїй діяльності Комісії керуються Конституцією України, іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України та цим Положенням.

Відповідно до п. 11 Положення Комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів: заяв громадян або клопотань командирів (начальників); довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою; партизанського квитка; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака «За розмінування»; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).

Як вже було з`ясовано судом, позивач з липня 1956 року по січень 1957 року працював кочегаром на пароплаві «Львов» у Радянському Дунайському пароплавстві, який був віднесений до річкового флоту. Суд зазначає, що забезпечення бойової діяльності військ (флотів) є доставка вантажу військового значення. А фактом перебування судна у країні де проводились бойові дії є обов`язкова наявність судового журналу, який являється офіційним документом, який відображає діяльність судна. Суд зазначає, що у листі ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 16 травня 2013 року № 5157/428 зазначено, що період роботи позивача на т/х «Львов», а саме з липня по листопад 1956 року співпадає з періодом бойових дій на Угорщині, але судові журнали по т/х «Львов» відсутні, оскільки вони не були здані на зберігання в архів пароплавства. Отже, встановлення факту на території яких саме країн працював позивач у цей період, жодним належним доказом не підтверджено.

Водночас, за приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території у зазначений вище період.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України.

Разом з тим, відповідно до пунктів 5 та 7 Положення про комісії для розгляду питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 08 квітня 2009 року №158, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у своїй діяльності Комісії керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України та цим Положенням; на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визначення учасників бойових дій відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації.

Пунктом 10 цього Положення передбачено, що за відсутності через незалежні від заявника причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником.

Суд зазначає, що листом від 7 червня 2016 року № 4091 відповідачем було роз`яснено, що у наданих документах не була підтверджена участь позивача у забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) у країнах де проводились бойові дії, тому йому було запропоновано звернутися до Комісії Міністерства інфраструктури України з питання розгляду матеріалів, які встановлюють учасників бойових дій,

Крім того, суд звертає увагу позивача, що своїм Листом за №4091 від 07.06.2016 року відповідач при розгляді листа позивача не надав йому відмову, а зазначив про необхідність надання відповідної довідки.

Відповідне звернення, зазначену Довідку або рішення суду про встановлення відповідного факту підтвердження участі в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) позивачем суду надано не було.

Отже, враховуюче зазначене вище суд не вбачає протиправності дій з боку відповідача та відповідно і відповідь відповідача від 07.06.2016 року за № 4091 не є за своєю формою рішенням про відмову у надані статусу учасника бойових дій.

Тобто, враховуючи, що позивачу відповідачем не було відмовлено в надані статусу учасника бойових дій з 07.06.2016 року, суд відмовляє і в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного суду України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що Відповідач довів законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення-відповіді.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволенню.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного суду України судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату, третя особа Міністерство інфраструктури України, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору про скасування рішення від 7 червня 2016 року № 4091, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивні частини у судовому засіданні 23 грудня 2016 року.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30 грудня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.