Справа № 521/16568/16-а
Суддя: Плавич І. В.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/521/342/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Плавича І.В.,

при секретарі - Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Малиновському районі міста Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Малиновському районі міста Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач посилався на ті обставини, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси та з 2004 року отримував пенсію відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 був переведений на пенсію за віком, але при цьому пенсійним фондом не було не застосовану у розрахунку показників середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії. Позивач з висновками пенсійного фонду не погодився, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом в суд, в якому просив: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси щодо застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2007 рік при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси щодо незарахування в потрійному розмірі періоду проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 09 серпня 1982 року по 25 серпня 1984 року та у подвійному розмірі періоду проходження військової служби в районах Крайньої Півночі з 12 червня 1986 року по 15 серпня 1989 року при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси зарахувати період проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 09 серпня 1982 року по 25 серпня 1984 року в потрійному розмірі та у подвійному розмірі період проходження військової служби в районах Крайньої Півночі з 12 червня 1986 року по 15 серпня 1989 року при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; а також зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси здійснити розрахунок та виплату пенсії з 19 липня 2016 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з'явився, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси у судове засідання не з'явилась, але від особи надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову - виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси та з 21 травня 2004 року отримував пенсію відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

19 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, а 02 вересня 2016 року - із заявою про застосування для розрахунку пенсії середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсі відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також з проханням надати з матеріалів пенсійної справи копії розпорядження про призначення пенсії з копією розрахунку стажу та заробітку.

Як випливає з листа Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси №241/Т-11 від 16 вересня 2016 року, заявника було переведено з одного виду пенсійного забезпечення на інший та призначено пенсію у розмір 1864,50 гривень виходячи зокрема з коефіцієнту страхового стажу 0.53888 (39р.11м.20дн.), індивідуального коефіцієнту заробітку 2.28075 та показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні за 2007 рік (1197,91 гривень).

Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього закону за рахунок коштів пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно частини 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи. У разі відсутності на день призначення пенсії даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за попередній рік для визначення середньої заробітної плати (доходу) враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяці попереднього року з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Суд погоджується із правовою позицією сторони позивача, що фактично ОСОБА_1 не звертався до пенсійного фонду із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а просив про призначення пенсії за іншим законом. Аналіз відповідних норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентований порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної на підставі даного закону, на інший. Як зазначалось, ОСОБА_1 з 21 травня 2004 року було призначено пенсію на підставі положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який встановлює інші підстави та порядок призначення пенсії. Зокрема, при призначенні пенсії за вислугу років показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується, оскільки основою доходу в такому випадку є грошове забезпечення.

Після звільнення зі Збройних Сил ОСОБА_1 продовжив працювати та отримувати дохід, з якого сплачувались страхові внески, про що свідчать зокрема дані трудової книжки НОМЕР_1 та індивідуальні відомості про застраховану особу на ОСОБА_1

Відтак суд зазначає, що в даному випадку було здійснено призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, повинен вираховуватись за частиною 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а Основний Закон має найвищу юридичну силу. Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини є громадянина є недопущення їх скасування.

Згідно частини 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Положеннями статті 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В рішеннях Конституційного Суду України №5-рп/2002 від 20 березня 2002 року (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) та №8-рп/99 від 06 липня 1999 року (у справі щодо права на пільги) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Згідно рішення Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13 травня 2015 року, Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини 1, 2 статті 8, частина 2 статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Згідно частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено в пунктах 19, 22, 27 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98).

Згідно статті 71 частина 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посилання пенсійного фонду щодо обґрунтованості призначення позивачу пенсії не вбачаються суду доведеними, оскільки належними доказами не підтверджуються. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання дій пенсійного фонду протиправними та зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії щодо перерахунку призначеної пенсії.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 17, 18, 69, 71, 86, 95, 98, 122, 128, 158, 159, 160, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Малиновському районі міста Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси щодо застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2007 рік при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси щодо незарахування в потрійному розмірі періоду проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 09 серпня 1982 року по 25 серпня 1984 року та у подвійному розмірі періоду проходження військової служби в районах Крайньої Півночі з 12 червня 1986 року по 15 серпня 1989 року при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси зарахувати період проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 09 серпня 1982 року по 25 серпня 1984 року в потрійному розмірі та у подвійному розмірі період проходження військової служби в районах Крайньої Півночі з 12 червня 1986 року по 15 серпня 1989 року при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 19 липня 2016 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: