Справа № 464/7611/16-а
Суддя: Горбань О. Ю.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/7611/16-а
пр.№ 2-а/464/360/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2016 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Горбань О.Ю.

при секретарі судових засідань Бігун Ю.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Черевика В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного Фонду України в Галицькому районі м. Львова про зобов"язання призначити виплату пенсії за віком, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком з 29.03.2016 року (з дати його першого звернення до відповідача за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Позивач обґрунтовує позов тим, що є громадянином України, працював на підприємствах в Україні, досяг пенсійного віку 68 років та відповідно до трудової книги та довідок про заробітну плату його трудовий стаж складає 36 років, а отже згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має право на призначення йому пенсії за віком. У 2002 році позивач виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль. До його виїзду за кордон пенсія позивачу не призначалася. 29.03.2016 позивач звернувся із заявою до відповідача про призначення йому пенсії за віком, у відповідь на яку отримав відмову. Позивач вважає таку відмову неправомірною та просить суд зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком.

Представник позивача ОСОБА_2 ( згідно довіреності від 01.02.2016 року) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача Черевик В.Є. ( згідно довіреності від 02.11.2016 року) в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі. Подав заперечення на позов, в яких вказав, що на звернення позивача з заявою про призначення пенсії відповідачем була надана не відмова у призначенні пенсії, а лише роз'яснення про порядок звернення за призначенням пенсії, відповідно до вимог діючого законодавства, а отже позивач передчасно звернувся до суду, оскільки відповідач не відмовляв у призначенні пенсії. Крім того, відповідач вважає, що ОСОБА_4 не було дотримано форми заяви про призначення пенсії та відповідного порядку звернення за призначенням пенсії, надані копії документів не були засвідчені в установленому порядку.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджено паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, виданий органом 1302, 12.11.1997 р., ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживав та працював на території України, трудовий стаж становить 36 років, що підтверджується записами в трудовій книжці та довідками про заробітну плату.

Встановлено, що у 2002 році позивач виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль.

29.03.2016 ОСОБА_4 через своїх представників по нотаріальній довіреності, звернувся до відповідача з особистою апостильованою заявою про призначення пенсії за віком, підпис позивача посвідчений нотаріально, а також з необхідним пакетом документів для такого призначення. Проте, відповідач листом №5480/02-14 від 08.04.2016 року відмовив ОСОБА_4 у призначенні пенсії посилаючись на те, що у ОСОБА_4 немає місця реєстрації в Україні, а отже йому неможливо призначити пенсію.

Вищевказану відмову відповідача суд вважає безпідставною, виходячи з наступного.

Стосовно громадян, які виїхали на постійне місце проживання за кордон визначено особливий порядок виплати пенсій, який викладено у статтях 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та ст. 46 цього Закону.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року.

З поданих позивачем письмових доказів вбачається, що саме 29 березня 2016 року представник позивачa звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова з відповідним пакетом документів для призначення ОСОБА_4 пенсії за віком.

Ч. 1 ст. 71 КАС України визначено, обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, слід враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що позивач, хоч на даний час проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Твердження представника відповідача про те, що позивачу не надавалося відмови у призначенні пенсії, а лише було надано роз'яснення - суперечить законодавству. Адже, такої форми відповіді як «роз'яснення» на заяву про призначення пенсії, діючим законодавством не передбачено, Так, ч.5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Аналогічна норма закріплена і в п.4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затв. Постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005, відповідно до якої - не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Що стосується твердження відповідача стосовно не правильної форми заяви ОСОБА_4 про призначення пенсії, то дане твердження спростовується матеріалами справи, адже позивачем надано докази подання відповідачу і прийняття останнім особистої заяви ОСОБА_4 про призначення пенсії, підпис позивача, засвідчений нотаріально та сама заява апостильована. Дана заява повністю відповідає Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затв. Постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005р.

Судом встановлено, що позивачем дотримано визначений законодавством порядок звернення за призначенням пенсії. Відповідно до ч.1 ст. 44 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. П.1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затв. Постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005р. також встановлює, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

З матеріалів справи встановлено, що 29.03.2016 представник позивача, діючи на підставі належним чином посвідченої та апостильованої довіреності від ОСОБА_4, звернувся особисто безпосередньо до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова із особистою заявою ОСОБА_4 про призначення пенсії за віком, нотаріально посвідченою та апостильованою, разом з оригіналами усіх необхідних документів для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом відповідача на супровідному листі з яким подавалися особиста заява позивача.

Крім того, як свідчить штамп відповідача на супровідному листі позивача з яким подавалася особиста заява ОСОБА_4 про призначення пенсії та необхідний для цього пакет документів - відповідачу були надані всі оригінали документів для огляду та засвідчення копій, які додавалися до заяви ОСОБА_4 Відповідно до п.2.23. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затв. Постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005р. - документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Трудовою книгою ОСОБА_4 підтверджено, що аж до самого виїзду за кордон - по 03.12.2001 він працював в ТзОВ Авіакомпанія «Крила», яка розташована за адресою: вул. Стороженка, 12, м. Львів, а з 04.01.2002 по 03.04.2002 перебував на обліку у Галицькому центрі зайнятості м. Львова, в Ізраїль же він прибув 03.05.2002, про що свідчить віза у його паспорті - і всі ці дані, як і остання адреса проживання ОСОБА_4 в Україні - яку він зазначав у зверненні до відповідача за призначенням пенсії - АДРЕСА_1 - містяться в персоніфікованому обліку Пенсійного фонду України. Відповідно до п.16 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затв. Постановою Кабінету міністрів України №794 від 04.06.1998р. - всі ці дані доступні відповідачу та він має до них безпосередній доступ.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

На підставі ст.ст. 19, 46 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст. ст. 160-163 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного Фонду України в Галицькому районі м. Львова про зобов"язання призначити виплату пенсії за віком - задоволити.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Галицькому районі м. Львова нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4 пенсію за віком починаючи з 29.03.2016 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 551, 20 грн.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом 10 днів з дня отримання її копії до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова.

Суддя: О.Ю.Горбань