Справа № 802/315/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/315/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Заброцької Людмили Олександрівни,

суддів: Альчука Максима Петровича,

ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, зобов"язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що за результатами службового розслідування, яке проводилось комісією військової прокуратури Центрального регіону України з 14 листопада по 8 грудня 2014 року, у військовій прокуратурі Вінницького гарнізону складено висновок службового розслідування, затверджений військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу ОСОБА_4, де вказано, що за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури ОСОБА_2 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину радник юстиції.

8 грудня 2014 року військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу ОСОБА_4 видано наказ №18дк Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, де пунктом 1 визначено: начальнику відділу роботи з кадрами старшому раднику юстиції ОСОБА_5 підготувати подання Генеральному прокурору України про звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину радник юстиції за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України.

10 грудня 2014 року, на виконання п. 1 наказу №18дк від 8 грудня 2014 року, військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу ОСОБА_4 Генеральному прокурору України скеровано подання за №28/11-636 вих.14 про звільнення позивача з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину радник юстиції. Вказане подання, на думку позивача, є незаконним, оскільки підготовлене та направлене під час його тимчасової непрацездатності.

На підставі подання, наказом Генерального прокурора України від 06.01.2015 № 1дк позивача звільнено з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України з позбавленням класного чину радник юстиції за порушенням Присяги працівника прокуратури, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України. Позивач зауважує, що у констатуючій частині наказу зазначені факти, які не знайшли свого підтвердження під час проведеного службового розслідування, викладені обставини не свідчать про порушення ним Присяги працівника прокуратури та Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури.

Крім того позивач зауважив, що він звертався з письмовим рапортом на імя військового прокурора Центрального регіону України до Генерального прокурора України про звільнення його з посади військового прокурора Вінницького гарнізону та призначення на посаду слідчого або прокурора прокуратури Центрального регіону України, а також з рапортом про подальше проходження служби в органах військової прокуратури в зоні АТО. Однак, дані рапорти залишені без розгляду.

З огляду на викладене, наказ Генерального прокурора України від 06.01.2015 № 1дк про звільнення з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України з позбавленням класного чину радник юстиції ОСОБА_2 вважає таким, що суперечить Конституції та законам України, істотно порушує його права, а тому є протиправним і підлягає скасуванню. Також просив поновити його на посаді військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України у класному чині радник юстиції та зобовязати Генеральну прокуратуру України нарахувати та виплатити йому середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу ( т. 1 а.с. 2-13 ).

24.07.2015 року позивач надав суду заяву про зміну позовних вимог у адміністративній справі, у якій просив визнати нечинним та скасувати наказ Генерального прокурора України №154-вк від 25.05.2015 року Про зміну дати звільнення, де у розпорядчій частині п. 1 визначено: Наказ Генерального прокурора України від 06.01.2015 року № 1дк щодо дати звільнення змінити та п. 2 визначено звільнити радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України на підставі ч. 1 ст. 8, п. 6 ст. 9, ст. 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, на підставі п. 10 Положення про класні чини працівників прокуратури України з позбавленням класного чину радник юстиції з 12.01.2015 року ( т. 1 а.с. 126 131 ).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено ( т. 2 а.с. 46 51, 143 146 ).

Не погоджуючись із судовими рішеннями, позивач 09 грудня 2015 року подав касаційну скаргу на вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 жовтня 2016 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції вказав, що за один і той самий проступок може бути накладене тільки одне дисциплінарне стягнення. Проте судом, в порушення норм процесуального права, зокрема статей 11, 71, 161 КАС України, не зясовано, які саме дії свідчать про порушення Присяги працівника прокуратури, а які про дисциплінарний проступок, хоча такі обставини мають суттєве значення для вирішення позовних вимог про незаконність звільнення. Окрім того, звернуто увагу на те, що дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці. Зважаючи на викладене, касаційний суд зазначив, що при новому розгляді необхідно усунути допущені порушення норм процесуального права і на підставі зібраних доказів вирішити спір ( т. 2 а.с. 178 182 ).

В ході нового судового розгляду справи позивачем подано заяву від 01.12.2016 за вх. №26667 про зміну позовних вимог, яка прийнята судом, та згідно з якою позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 06.01.2015 №1дк про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України з позбавленням класного чину радник юстиції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України №154-вк від 25 травня 2015 року, яким внесено зміни щодо дати звільнення в наказ ГПУ №1дк від 06 січня 2015 року;

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України провести звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України на підставі ст. 38 КЗпПУ з дня постановлення рішення щодо незаконного звільнення судом ( т. 2 а.с. 218 219 ).

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, додаткових письмових поясненнях (т.2 а.с.194 198), заяві про зміну позовних вимог та письмових поясненнях від 14.12.2016. Просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечувала з підстав, викладених в письмових запереченнях ( т. 1 а.с. 80-85, т. 2 а.с. 204 - 207).

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи радник юстиції ОСОБА_2 призначений на посаду Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України наказом Генерального прокурора України від 18 грудня 2013 року. 29 серпня 2014 року наказом Генерального прокурора України №1219к призначений на посаду військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України у класному чині радник юстиції.

Відповідно до розпоряджень військового прокурора Центрального регіону України №46 від 14.11.2014р. та №48 від 19.11.2014 р. заступник військового прокурора Центрального регіону старший радник юстиції ОСОБА_6 (голова комісії), начальник відділу роботи з кадрами старший радник юстиції ОСОБА_7, заступник начальника слідчого управління начальник відділу нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності радник юстиції ОСОБА_8, начальник відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави радник юстиції ОСОБА_9, начальник відділу представництва інтересів громадян і держави у судах старший радник юстиції ОСОБА_10 та прокурор відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави юрист 1 класу ОСОБА_11 (члени комісії) провели службове розслідування щодо порушення вимог кримінального процесуального законодавства у кримінальному провадженні №0000081, яке розслідувалось військовою прокуратурою Вінницького гарнізону, а також щодо вступу військового прокурора Вінницького гарнізону ОСОБА_2 та його заступника ОСОБА_12 у позаслужбові стосунки з начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця ОСОБА_13

За результатами проведення службового розслідування складено висновок службового розслідування від 08 грудня 2014 року, який затверджено військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу ОСОБА_4 Відповідно до п. 1 якого, на підставі п. 6 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, за порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, радник юстиції ОСОБА_2 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України з позбавленням класного чину.

Наказом Генерального прокуратура України від 24.09.2014р. № 104 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, якою визначаються підстави та порядок проведення службового розслідування (перевірки) стосовно прокурорсько-слідчих працівників, зазначених у статтях 17, 56 Закону України Про прокуратуру, оформлення результатів та прийняття рішень, а також компетенцію структурних підрозділів, посадових та інших осіб органів прокуратури при його проведенні (далі Інструкція).

Пунктом 1.2 Інструкції визначено, що службове розслідування (перевірка) це комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану спяніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягання на їх життя, здоров`я та майно, загибелі та в інших випадках, передбачених цією Інструкцією.

Згідно з п. 1.3 Інструкції, метою службових розслідувань (перевірок) є швидке, всебічне, повне та неупереджене з'ясування обставин, за яких скоєно ганебні вчинки, допущено неправомірне втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягання на їх життя, здоров`я та майно, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу.

Пунктом 2.1 Інструкції визначено перелік підстав для проведення службового розслідування (перевірки).

Так, такими підставами можуть бути, зокрема:

невиконання або неналежне виконання працівником прокуратури своїх службових обов`язків, що призвело до порушення законних прав і свобод громадян та інтересів держави (п.п. 2.1.11 п. 2.1 Інструкції);

інші грубі порушення закону, трудової та виконавської дисципліни, Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури (п.п. 2.1.12 п. 2.1 Інструкції).

Про призначення службового розслідування (перевірки) уповноваженим керівником органів прокуратури видається розпорядження, у якому визначається склад комісії (голова та члени), підстава, мета та строки його проведення, прізвище, ім`я, по батькові особи, щодо якої проводиться розслідування, та її посада (п. 3.4 Інструкції).

Підпунктом 6.2.10 пункту 6.2 Інструкції встановлено, що за результатами службового розслідування (перевірки) голова та члени комісії зобов`язані скласти висновок і подати його на затвердження керівнику органу прокуратури, який його призначив.

Розділом 8 Інструкції визначено перелік питань, які підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування (перевірки).

Так, питаннями які підлягають з`ясуванню є: обставини події, у зв`язку з якою проводиться службове розслідування (перевірка), час, місце, спосіб, наслідки тощо (п. 8.1 Інструкції); правомірність дій працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй (п. 8.2 Інструкції); наявність чи відсутність у діянні або бездіяльності працівника прокуратури ознак кримінального, корупційного правопорушення, інших ганебних вчинків, порушень Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, їх мотиви (п. 8.3 Інструкції); обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності працівника прокуратури чи знімають безпідставні звинувачення або підозру у скоєнні порушення (п. 8.4 Інструкції); характеристика особи, що вчинила порушення (ставлення до виконання службових обов`язків, поведінка до вчинення порушення тощо), з додержанням вимог Закону України Про захист персональних даних (п. 8.5 Інструкції); причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, роль безпосереднього керівника особи, щодо якої проводиться службове розслідування (перевірка), інших посадових осіб у недопущенні порушень (п. 8.6 Інструкції); обставини зарахування в органи прокуратури працівників, які припустились порушень, обґрунтованість переміщення, просування по службі, застосування заохочень і дисциплінарних стягнень (п. 8.7 Інструкції); характер і розмір завданих порушенням матеріальних збитків, а також можливість їх відшкодування (п. 8.8 Інструкції); обґрунтованість та відповідність ступеню вини і тяжкості проступку прийнятого відповідними компетентними органами рішення за фактом події (п. 8.9 Інструкції).

Відповідно до п. 10.1 Інструкції, результати службового розслідування (перевірки) оформлюються висновком, який складається зі вступної, описової та резолютивної частини.

У вступній частині висновку зазначається посада, класний чин, прізвище, ініціали голови та членів комісії, підстави для проведення службового розслідування (перевірки) (п. 10.2 Інструкції).

У відповідності до п. 10.3 Інструкції, в описовій частині висновку викладаються встановлені під час проведення службового розслідування (перевірки) відомості, перелік яких передбачено пунктом 8 цієї Інструкції.

Крім того, у висновку зазначаються відомості про обставини, що пом`якшують (обтяжують) відповідальність чи знімають з працівника прокуратури безпідставні звинувачення або підозру у скоєнні порушення.

Приписами п. 10.4 Інструкції передбачено, що у резолютивній частині висновку службового розслідування (перевірки) зазначається:

- чи знайшли своє підтвердження (спростування) відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування (перевірки);

- пропозиції щодо закінчення службового розслідування (перевірки), наявності підстав застосування до працівника прокуратури заходів дисциплінарного чи морального впливу, а також заходів реагування стосовно інших посадових осіб органів прокуратури;

- пропозиції щодо заходів, спрямованих на усунення виявлених під час службового розслідування (перевірки) недоліків, причини та умови виникнення обставин, які стали підставою для його призначення;

- пропозиції щодо осіб, на яких покладається контроль за виконання рішення, прийнятого керівником органу прокуратури за результатами службового розслідування (перевірки).

Висновок службового розслідування (перевірки), згідно з п. 10.6 Інструкції, підписується головою та членами комісії, затверджується керівником органу прокуратури, який його призначив.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, суд зауважує, що проводячи службове розслідування та складаючи за його результатами висновок відповідач діяв згідно з положеннями вищезазначеної Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 24.09.2014 р. № 104, тобто в межах правового поля та у спосіб, передбачений чинними на момент виникнення спірних правовідносин нормативно-правовими актами.

При цьому, судом також встановлено, що ОСОБА_2 ознайомлений з висновком службового розслідування 08.12.2014 року, про що свідчить його підпис на висновку.

Не погоджуючи з вищенаведеним висновком службового розслідування від 08 грудня 2014 року, позивачем до Військової прокуратури Центрального регіону України подано зауваження від 10 грудня 2014 року.

Відповідно до листа від 24 грудня 2014 року №07/1-1158 вих.14 Військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_2 повідомлено, що усі вказані в зауваженні доводи були перевірені у ході проведення службового розслідування, тому необхідності у проведенні додаткового розслідування немає.

В подальшому, військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу ОСОБА_4 видано наказ №18дк від 08 грудня 2014 року, відповідно до якого в п. 1 визначено - начальнику відділу роботи з кадрами старшому раднику юстиції ОСОБА_5 підготувати подання Генеральному прокурору України про звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину радник юстиції за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що підставою для прийняття наведеного наказу №18дк від 08 грудня 2014 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальності (том 2 а.с. 112-115) стало скоєння ОСОБА_2 вчинку, який порочить останнього як працівника прокуратури та є несумісним з подальшим перебуванням на службі в органах прокуратури України, а саме: вступ у позаслужбові стосунки з начальником КЕВ м. Вінниці ОСОБА_13 щодо безоплатного отримання будівельних матеріалів та виділення працівників для проведення ремонту у садовому будинку.

Під час проведення військовою прокуратурою Центрального регіону України службового розслідування ОСОБА_2 визнав свої неправомірні дії та відшкодував у повному обсязі витрачені кошти.

Вищеописаними діями, достовірність вчинення яких не заперечується позивачем, а також підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 порушив Присягу працівника прокуратури, Кодекс професійної етики та поведінки працівника прокуратури, скоїв проступок, який порочить його як працівника прокуратури та є несумісним з подальшим перебуванням його в органах прокуратури.

Крім того судом встановлено, що підставою для прийняття наказу №18дк від 08 грудня 2014 року стало також вчинення ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, а саме неналежне виконання службових обовязків, яке виразилось у такому: в порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, без наявності ознак кримінальних правопорушень, погоджено внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364, ст. 356 КК України; усупереч вимогам п. 3.1 наказу Генерального прокурора України №4гн від 19.12.2012р як керівником прокуратури не забезпечено контроль за якістю процесуального керівництва на стадії досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях (№0000081 та №0000083), що призвело до грубих порушень кримінально-процесуального законодавства під час їх розслідувань; в порушення вимог ч. 3 ст. 234 КПК України надано вказівку старшому слідчому військової прокуратури гарнізону ОСОБА_14 звернутися до слідчого судді з клопотаннями про проведення обшуків у службових приміщеннях КЕВ м. Вінниця та за місцем проживання ОСОБА_13; у порушення вимог ч. 1 ст. 216 КПК України безпідставно доручено проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчим військової прокуратури.

Наведені дії свідчать про неналежне виконання позивачем службових обов'язків, тобто про скоєння дисциплінарного проступку (ч. 1 ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України).

Підсумовуючи викладене, можна дійти висновку, що ОСОБА_2 своїми діями порушив Присягу працівника прокуратури, Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоїв проступок, який порочить його як працівника прокуратури та є несумісним з подальшим перебуванням його в органах прокуратури, а також вчинив дисциплінарний проступок, що полягає в неналежному виконанні службових обовязків.

З огляду на викладене, керуючись ч. 1 ст. 8, п. 6 ст. 9, ст. 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України та п. 10 Положення про класні чини працівників прокуратури України, позивача було звільнено із займаної посади з позбавленням класного чину радник юстиції.

Згідно з ст. 46-2 Закону України "Про прокуратуру" (надалі Закон) прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Військовослужбовці військових прокуратур можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження.

Прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках:

- недотримання пов'язаних із проходженням служби в органах прокуратури вимог, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону, та інших вимог і обмежень, які встановлюються законом;

- порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття;

- набрання законної сили обвинувальним вироком щодо них;

- за результатами атестації у разі невідповідності працівника займаній посаді;

- припинення громадянства України;

- притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України;

- набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, повязане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції";

- у разі неможливості або відсутності згоди на переведення на іншу посаду у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі.

За змістом ч. 3 ст. 48 Закону за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України (надалі - Статут).

Згідно з ст. 8 Статуту (затвердженого постановою Верховної Ради України 06.11.1991) дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Статтею 48-1 Закону передбачено, що прокурори і слідчі прокуратури зобовязані неухильно дотримуватися вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури у своїй службовій діяльності та поза нею.

Порушення прокурором і слідчим прокуратури вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З огляду на викладене, порушення "Присяги працівника прокуратури" або вчинення працівником прокуратури проступку, який порочить його як працівника прокуратури, є підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення, передбаченого чинним законодавством.

Відповідно до ст. ст. 8-12 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 року, дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Дисциплінарними стягненнями є: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину. Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.За один і той самий проступок може бути накладене тільки одне дисциплінарне стягнення.

Пунктом 11.1 Інструкції визначено, що за результатами службового розслідування (перевірки) працівники прокуратури можуть бути притягнутими до встановленої законом відповідальності, у тому числі з урахуванням пропозицій, викладених у висновку службового розслідування (перевірки).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувала сукупність виявлених в ході службового розслідування порушень, які слід розглядати в комплексному підході, так як такі мають між собою логічний взаємозвязок, який і був підтверджений у ході судового розгляду справи.

Як зазначено у ст. ст. 2, 16, 18 Закону України Про правила етичної поведінки, посадові та службові особи органів прокуратури, у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або дарунка (пожертви), незважаючи на особисті інтереси, невідкладно відмовляються від пропозиції та письмово повідомляють про пропозицію безпосереднього керівника. Порушення правил етичної поведінки, визначених цим Законом, тягне за собою, зокрема, дисциплінарну відповідальність.

Положеннями ст.ст. 16, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28.11.2012 року № 123, передбачено, що працівник прокуратури має неухильно дотримуватись обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів корупції. У разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або дарунка (пожертви), незважаючи на особисті інтереси, працівник прокуратури невідкладно вживає заходів, передбачених Законом України Про правила етичної поведінки. Працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Так, розпорядженнями військового прокурора Центрального регіону України від 14.11.2014 року № 46 та від 19.11.2014 № 48, з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення, невиконання вимог Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, призначено службове розслідування в порядку ч. 2 ст. 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, яке завершено 08.12.2014 складанням відповідного висновку.

З пояснень ОСОБА_2 від 17.11.2014 року та від 25.11.2014 року, наданих під час проведення службового розслідування на ім'я військового прокурора Центрального регіону України ОСОБА_4, вбачається, що в порушення норм Законів України Про прокуратуру 1991 року, Про правила етичної поведінки, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28.11.2012 № 123, та прийнятої Присяги працівника прокуратури, позивач, використовуючи своє службове становище в особистих інтересах вступив у позаслужбові стосунки з метою отримання неправомірної вигоди, чим вчинив проступок, який порочить його як працівника прокуратури, та порушив Присягу працівника прокуратури.

У ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 вказував на те, що він не погоджується з висновками, зробленими в ході службового розслідування. Зокрема, на його думку, позаслужбові стосунки не можуть розцінюватись як порушення Присяги працівника прокуратури. Крім того зазначав, що службове розслідування проводилось у період його тимчасової непрацездатності, що, на його думку, є неправомірним, а тому потрібно було перенести період проведення службового розслідування.

Суд критично оцінює такі доводи ОСОБА_2, констатує, що позивачем не спростовано висновків, зроблених у ході службового розслідування, та зауважує, що оцінка зазначеним висновкам службового розслідування вже надавалась судом в постанові від 17.03.2015 в адміністративній справі № 802/27/15-а за позовом ОСОБА_2 до військової прокуратури Центрального регіону України про визнання нечинними та скасування рішень, якою відмовлено позивачу в задоволенні позову. Вказане судове рішення залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 ( т. 2 а.с. 116 123 ).

Таким чином, відповідно до положень ч. 1 ст. 71 та ч. 2 ст. 255 КАС України, зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Статтею 10 Дисциплінарного статуту прокуратури України передбачено, що прокурори Кримської АРСР, областей, міста Києва та прирівняні до них прокурори мають право застосовувати такі дисциплінарні стягнення: догану, пониження в посаді, звільнення, крім пониження на посаді і звільнення працівників, які призначаються Генеральним прокурором України. При необхідності застосування заходу дисциплінарного стягнення, що перевищує повноваження зазначених прокурорів, вони вносять подання Генеральному прокурору України.

Наказом військового прокурора Центрального регіону України ОСОБА_4 від 08.12.2014 року № 18дк Про притягнення до дисциплінарної відповідальності прийнято рішення про підготовку подання Генеральному прокурору України про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину радник юстиції за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінально процесуального кодексу України.

10 грудня 2014 року, на виконання п. 1 наказу №18дк від 08 грудня 2014 року, військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу ОСОБА_4, Генеральному прокурору України за №28/11-636 вих.14 скероване подання про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину радник юстиції.

Наказом Генерального прокурора України від 06.01.2015 року № 1дк Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 за порушення Присяги працівника прокуратури, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінально процесуального кодексу України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення звільнення з позбавленням класного чину.

Оцінюючи вищевикладені обставини, встановлені під час проведення службового розслідування, а також ті порушення, які були допущені ОСОБА_2, суд доходить до переконання та погоджується із висновками відповідача, що в своїй сукупності вони підтверджують те, що усіма вищевказаними діями ОСОБА_2 скомпрометував високе звання працівника прокуратури, допустив дії, які зашкодили його репутації та авторитету прокуратури, викликали негативний громадський резонанс.

ОСОБА_2 прийняв Присягу працівника прокуратури, дотримання якої є беззаперечним обов'язком кожного працівника прокуратури. Текст "Присяги працівника прокуратури" містить посилання на необхідність кожним працівником прокуратури з гідністю нести високе звання працівника прокуратури, що позивачем в силу вищенаведених обставин дотримано не було.

Порушення Присяги працівника прокуратури згідно пункту 2 частини 2 статті 46-2 Закону України Про прокуратуру є безмовною підставою для звільнення з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину.

Колегія суддів виходить з того, що звільнення за порушення Присяги працівника прокуратури може мати місце тоді, коли працівник прокуратури скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов"язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов"язків. Вирішуючи справу суд зауважує, що стосовно позивача, як військового прокурора Вінницького гарнізону, встановлено такі обставини.

Крім того, позивачем було допущено неналежне виконання службових обовязків, що виразилось в грубому порушенні норм КПК України, чим скоєно дисциплінарний проступок.

Таким чином, на думку суду, враховуючи сукупність встановлених порушень, а також займану позивачем посаду в органах військової прокуратури, саме такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади з позбавленням класного чину є належним видом дисциплінарного стягнення, застосованим до ОСОБА_2

Обґрунтовуючи протиправність свого звільнення позивач, як на підставу для скасування наказу Генерального прокурора України від 06.01.2015 № 1дк, посилається також на те, що його звільнення відбулось з порушенням норм Кодексу законів про працю, в період його тимчасової непрацездатності, на підтвердження чого надав копії листків непрацездатності за періоди з 06.11.2014 по 17.12.2014 року, з 18.12.2014 по 26.12.2014 року та з 27.12.2014 по 09.01.2015 року.

Так, зважаючи на зазначені посилання позивача та надані докази, судом встановлено, що згідно з наказом Генерального прокурора України від 06.01.2015 року № 1дк звільнення ОСОБА_2 відбулось у період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням трудових прав позивача.

На запитання суду з даного приводу, представник відповідача повідомила, що дійсно такі обставини мали місце, проте зауважила, що про тимчасову непрацездатність позивача та його перебування на лікуванні в день прийняття оскаржуваного наказу від 06 січня 2015 року Генеральній прокуратурі України стало відомо лише 15 травня 2015 року, після надходження до Генеральної прокуратури України з військової прокуратури Центрального регіону України листків непрацездатності, поданих позивачем, що зумовило прийняття Генеральним прокурором України наказу від 25 травня 2015 року №154-вк, яким внесено зміни в наказ від 06.01.2015 №1дк щодо дати звільнення, а саме з 06 січня 2015 року на 12 січня 2015 року.

При цьому, представник відповідача звернула увагу, що документи, що підтверджують перебування позивача у день звільнення на стаціонарному лікуванні, надійшли до військової прокуратури Центрального регіону України поштовою кореспонденцією лише 21 січня 2015 року.

Таким чином, на час прийняття наказу № 1-дк від 06 січня 2015 року Генеральна прокуратура України, як і військова прокуратура Центрального регіону України, не володіла інформацією про тимчасову непрацездатність ОСОБА_2, оскільки останній не повідомив роботодавця про свою хворобу та перебування на лікуванні.

Стосовно аргументів позивача щодо його звільнення в період його тимчасової непрацездатності, суд зазначає, наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного ОСОБА_9 України від 07.05.2002 року за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП), у якому визначені основні трудові права працівників.

Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

З огляду на наведене суд зазначає, що не допускається розірвання трудових відносин, в даному випадку припинення публічної служби, в період тимчасової непрацездатності особи.

Аналогічна правова позиція викладена в абзаці 2 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_9 України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9, де зазначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок.

Як вже зазначалось судом, згідно з наказом Генерального прокурора України від 06.01.2015 року № 1дк, звільнення ОСОБА_2 відбулося у період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням трудових прав позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою усунення застереження щодо звільнення позивача під час тимчасової непрацездатності відповідачем наказом Генерального прокурора України №154-вк від 25 травня 2015 року, змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 06.01.2015 року на 12.01.2015 року. Наведений спосіб усунення застереження щодо звільнення особи під час тимчасової непрацездатності, в повній мірі узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка висвітлена в ухвалі від 24.07.2013 року (справа №К/9991/12330/11).

Таким чином, виходячи з сукупності встановлених фактичних обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, приймаючи до уваги вище викладені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів від 06.01.2015 року № 1дк про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України з позбавленням класного чину радник юстиції та від 25 травня 2015 року №154-вк, яким внесено зміни в наказ №1дк від 06 січня 2015 року щодо дати звільнення позивача, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а відтак підстави для скасування зазначених наказів відсутні.

Надаючи оцінку позовній вимозі про зобов'язання Генеральну прокуратуру України провести звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України на підставі ст. 38 КЗпПУ з дня постановлення судового рішення щодо незаконного звільнення, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства є захист порушеного права та законного інтересу особи. Вирішуючи публічно правовий спір, суд має надати оцінку рішенням, діям чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

В основу вимог позивача покладено пояснення про те, що внаслідок незаконного прийняття відповідачем оскаржуваних наказів, позивач звільнений з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України. Відтак, на думку позивача, відновлення його порушеного права, з огляду на перебіг тривалого часу з моменту його звільнення, має втілитись у прийнятті рішення про його звільнення на підставі ст. 38 КЗпПУ.

Суд зауважує, що зазначена позовна вимога є похідною від позовних вимог щодо скасування наказів Генерального прокурора України від 06.01.2015 року № 1дк та від 25 травня 2015 року №154-вк, а відтак може бути задоволена лише у випадку позитивного вирішення первинних вимог.

Разом з тим, оцінка оскаржуваним наказам надана судом вище та не встановлено підстав для їх скасування.

Відтак, відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про зобов'язання Генеральну прокуратуру України провести звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України на підставі ст. 38 КЗпПУ.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зауважує, що відповідач як суб'єкт владних повноважень виконав покладений на нього обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних наказів, а встановлені фактичні обставини справи та наявні докази не доводять вимог позивача.

Відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат понесених відповідачем, такі витрати компенсації за рахунок Державного бюджету України не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Заброцька Людмила Олександрівна

Судді Альчук Максим Петрович

ОСОБА_1