Справа № 803/1793/16
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2017-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2017 року Справа № 803/1793/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулася в суд з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - відповідач, УМВС України у Волинській області), в якому просить визнати дії протиправними щодо невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з органів внутрішніх справ через скорочення штатів згідно наказу від 05.11.2015 року № 322 о/с та зобов'язати нарахувати позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв'язку із звільненням з органів внутрішніх справ за скороченням штатів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 15.08.2005 року по 05.11.2015 року позивач проходила службу в органах внутрішніх справ України. На підставі наказу УМВС України у Волинській області від 05.11.2015 року № 322 о/с позивача згідно з пунктами 10 та 11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). При цьому, всупереч нормам діючого законодавства, на момент звільнення та до моменту звернення до суду відповідачем не проведено повного розрахунку, а саме: не виплачено одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У клопотанні від 05.01.2017 року представник позивача просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та позивача.

У письмових запереченнях на адміністративний позов представник відповідача позовних вимог не визнала, посилаючись на те, відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у разі звільнення зі служби, у зв'язку із скороченням штатів особам, які досягли вислуги 10 років і більше, може виплачуватись одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків від місячного грошового забезпечення, яке виплачується на день звільнення. Відповідно до підпункту 3.6.2 пункту 3.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499, особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується. Оскільки позивачу грошове забезпечення на день звільнення не нараховувалось та не виплачувалось, так як остання перебувала у відпустці по догляду за дитиною, відтак відсутні підстави для нарахування їй одноразової грошової допомоги при звільненні. Просила у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У судове засідання відповідач свого представника не направив, заяви про розгляд справи за відсутності їхнього представника не подав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Згідно з частиною шостою статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому суд приходить до висновку, що судовий розгляд даної справи необхідно здійснювати в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.08.2005 року по 06.11.2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с. 9).

Згідно з наказом УМВС України у Волинській області від 05.11.2015 року № 322 о/с капітана міліції ОСОБА_1 - начальника сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу карного розшуку Луцького міського відділу (яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною, не подала рапорта про приступлення до роботи та заяви щодо продовження служби в Національній поліції) звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року. На день звільнення у позивача вислуга років складала в календарному обчисленні - 10 років 02 місяці 22 дні (а.с. 8).

На звернення ОСОБА_1 листом від 18.11.2016 року № 7/430 УМВС України у Волинській області повідомило позивача про те, що згідно статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у разі звільнення зі служби, у зв'язку із скороченням штатів особам, які досягли вислуги 10 років і більше, може виплачуватись одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків від місячного грошового забезпечення, яке виплачується на день звільнення. Оскільки на день звільнення зі служби грошове забезпечення позивачу не нараховувалось та не виплачувалось, так як остання перебувала у відпустці по догляду за дитиною, відтак при звільненні з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року позивач не мала права на отримання одноразової грошової допомоги (а.с. 7).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

02.07.2015 року прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який опубліковано 06.08.2015 року та набрав чинності 07.11.2015 року.

Відповідно до пунктів 8, 10, 11 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 не подавала рапорту до УМВС України у Волинській області про бажання вступити на службу до Національної поліції, що стало підставою для її звільнення зі служби в органах внутрішніх справ у зв'язку із скороченням штатів.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - в редакції чинній на день звільнення позивача) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абзацах першому - третьому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - в редакції чинній на день звільнення позивача), згідно яких військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абзац восьмий пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393)

Зі змісту зазначених норм слідує, що законодавцем встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги, зокрема, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а саме: 1) які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я; 2) які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів має разовий характер, право на одержання якої пов'язане з наявністю 10-річної вислуги.

Матеріалами справи підтверджується, що позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штатів, її вислуга років на момент звільнення в календарному обчисленні складає 10 років 02 місяці 22 днів (дані обставини підтверджено витягом з наказу УМВС України у Волинській області від 05.11.2015 року № 322 о/с), відтак в силу наведених вище норм, вона має право на отримання 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абзацу другого пункту 14 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 військовослужбовцям, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, звільненим із служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали.

Враховуючи те, що до звільнення позивач працювала в УМВС України у Волинській області на посаді начальника сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу карного розшуку Луцького міського відділу, тому виплату одноразової грошової допомоги при звільненні має здійснити саме УМВС України у Волинській області.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач у період до звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною та не отримувала у цей період грошового забезпечення, оскільки норми чинного законодавства не пов'язують перебування у відпустці по догляду за дитиною з втратою особою права та отримання одноразової допомоги при звільнені.

При цьому, дійсно, в силу вимог підпункту 3.6.2 пункту 3.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499, особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується. Водночас приписи наведеного підпункту не позбавляють особи права на отримання інших виплат та не нівелюють отримання нею грошового забезпечення у інші періоди служби.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Однак, у зв'язку з перебуванням позивача у відпустці, право на яку передбачає закон, відповідач фактично позбавив її права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, поставивши таким чином позивача у нерівне становище поряд з іншими особами, які у такій відпустці не перебували. Такими діями відповідач порушив право позивача на мирне володіння своїм майном, що передбачене статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених вище норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв'язку із звільненням з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УМВС України у Волинській області судовий збір у розмірі 551,20 грн., сплачений при подачі позовної заяви до суду згідно квитанції від 05.12.2016 року № 0.0.664119476.1 (а.с. 2).

Керуючись статтями 128, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з органів внутрішніх справ.

Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв'язку із звільненням з органів внутрішніх справ.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий - суддя О. О. Андрусенко