Справа № 461/2960/16-а
Суддя: Романюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2017-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/2960/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.,

з участю секретаря судового засідання Підлужного Р.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_3 митниці ДФС, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про порушення митних правил №1095/20908/16 від 15.04.2016 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення

передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обгрунтування поданого адміністративного позову покликається на те, що 15 квітня 2016 року, заступником начальника ОСОБА_3 митниці ДФС - ОСОБА_4 було винесено постанову в справі про порушення митних правил №1095/20908/16, якою позивача було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

З даною постановою не погоджується, оскільки вважає, що посадовою особою митного органу, який розглядав її справу, не взято до уваги всі доводи, які позивач надавала.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до них. Просила суд позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, подала письмові заперечення /а.с.132-140/, та додатково пояснила, що в ході перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби України встановлено, що 05.11.2014 року близько 16 год. 48 хв. через митний пост «Мостиська» ОСОБА_3 митниці ДФС громадянка України ОСОБА_1 ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «AUDI»В5, VIN WAUZZZ8DZYA166574, реєстраційний номер 175BLY, в митному режимі «транзит». Згідно даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 23.03.2016 року не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства - не поміщений.

Звертає увагу на те, що хоч транспортний засіб керований гр. ОСОБА_1 не є транспортним засобом комерційного призначення, на нього поширюється регулювання ч.3 ст.470 МК України, оскільки згідно з п.57 ч.1 ст.4 Митного кодексу України, термін товар вживаються в значенні будь-якої рухомої речі, у тому числі такої, на яку законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі. Таким чином, поняття транспортний засіб особистого користування охоплюється поняттям «товар», оскільки він є рухомою річчю.

Таким чином, ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб.

Отже, в діях ОСОБА_1 наявний склад порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 470 МК України, тому на позивача накладено штраф у розмірі 8500,00 грн.

Окрім цього, представник відповідача, вказала на те, що висновок позивача про те, що правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України є закінченим на одинадцятий день є безпідставним та необґрунтованим. Оскільки порушення, передбачене ч. 3 ст. 470 МК України є триваючим, у звязку із чим є формально закінченим з моменту його субєктивного офіційного виявлення під час здійснення митних процедур 14.07.2016року, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, днем виявлення такого правопорушення є фіксація в протоколі про порушення митних правил, а тому в силу ст.467 МК України строк накладення адміністративного стягнення обчислюється саме з дня виявлення.

Крім цього, представник відповідача покликається на те, що відповідно до ч. 2 ст.95 МК України до строків зазначених у ч.1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 МК України. Разом з тим, нормою ч.1 ст.192 МК України передбачено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобовязаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу.

Однак, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 митниці ДФС із повідомленням щодо факту аварії або дії обставин непереборної сили до завершення строку транзиту не зверталася.

Що ж стосується наданих ОСОБА_3 митниці документів виданихФОП ОСОБА_5: договір на виконання робіт від 14.03.2016, Акт прийому-здачі виконаних робіт, рахунок №38 від 10.03.2015, представник відповідача звертає увагу на наступне: ОСОБА_1 ввезла транспортний засіб марки «AUDI»В5, VIN WAUZZZ8DZYA166574, реєстраційний номер 175BLY 05.11.2014, договір на виконання робіт був виданий 14.03.2016 та не містять підписів сторін, а рахунок №38, виданий 10.03.2015 виданий ФОП Шиловер, всі довідки видані в різний період часу та різними ФОП-ами.

Окрім того, ремонт транспортного засобу не міг завадити вивезти його за межі митної території України за допомогою інших способів (наприклад, на лафеті, на іншому транспортному засобі, шляхом буксирування).

З урахуванням вищенаведеного, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи, суд доходить висновку, що у задовленні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Суд встановив, що 05.11.2014 року близько 16 год. 48 хв. через митний пост «Мостиська» ОСОБА_3 митниці ДФС громадянка України ОСОБА_1 ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «AUDI»В5, VIN WAUZZZ8DZYA166574, реєстраційний номер 175BLY, в митному режимі «транзит». Згідно даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 23.03.2016 року не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства - не поміщений.

ОСОБА_3 митниці від 10.03.2016 №13-70-26/В/29-4558 ОСОБА_1 викликано до ОСОБА_3 митниці ДФС для надання пояснень щодо не вивезення вищевказаного транспортного засобу. 23.03.2016 р. ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначила, що не вивезла у встановлений законом термін автомобіль р.н.175BLY, з звязку із його поломкою. На даний час даний автомобіль знаходиться у несправному технічному стані на СТО.

У відповідності до ст.192 МК України ОСОБА_1 з приводу даного питання до ОСОБА_3 митниці ДФС не зверталася. Будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії або дії обставин непереборної сили, відповідно до вимог ст.192 МК України, ОСОБА_1 не подала.

Таким чином, митним органом було встановлено, що ОСОБА_1 перевищила встановлений ст.95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб.

У звязку із чим, старшим державним інспектором ВМО №1 митного поста «Мостиська» ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_6 складено протокол відносно ОСОБА_1 про порушення митних правил №1095/20909/16 від 23.03.2016 р. /а.с.11-12/.

Таким чином, 15 квітня 2016 року, заступником начальника ОСОБА_3 митниці ДФС - ОСОБА_4 було винесено постанову в справі про порушення митних правил №1095/20908/16, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень. /а.с.6-7/.

Частиною 1 статті 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, які постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

При цьому, згідно з гл. 55 р. ХІІ МК України поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обовязковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобовязання, застосування заходів гарантування тощо).

У відповідності до ст.95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщенні в зоні діяльності однієї митниці - п'ять діб.

Згідно ч.3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, транспортний засіб керований позивачем не є транспортним засобом комерційного призначення, тому на нього поширюється регулювання ч.3 ст.470 МК України, оскільки згідно з п.57 ч.1 ст.4 МК України, термін товар вживаються в значенні будь-якої рухомої речі, у тому числі такої, на яку законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Таким чином, поняття транспортний засіб особистого користування охоплюється поняттям «товар», оскільки він є рухомою річчю.

В розумінні ст.181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

У своїх поясненнях, позивач покликається на те, що на момент винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки накладення адміністративного стягнення. Однак, суд із цим не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. Тобто ст.467 МК України не визначає виключного переліку триваючих порушень.

Відповідно до листа Мінюсту України від 17.07.2007 р. № 22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обовязків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обовязок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Також, листом Міністерства юстиції України від 01.12.2003 року № 22-34-1465 розяснено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Отже, триваючі правопорушення є формально закінчені з моменту їх субєктивного офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки і т.д.

В даному випадку, не вивезення автомобілів, що перебувають під митним контролем і щодо яких існує обовязок вивезення за межі митної території України характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, властивою триваючим правопорушенням.

Окрім того, листом Міндоходів України від 30.08.2013 №16666/7/99-99-24-03-09-17 було розяснено, що обґрунтованим є розгляд питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, за підстав віднесення його до категорії триваючих (зокрема, недоставляння до митниці у встановлений ст.95 МК України строк) не пізніше, ніж через 6 місяців з дня виявлення.

Таким чином, порушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України є триваючим, у звязку із чим є формально закінченим з моменту його субєктивного офіційного виявлення під час здійснення митних процедур 14.07.2016року, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що твердження позивача про те, що правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України є закінченим на одинадцятий день є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо тверджень позивача про те, що не вивезення у встановлений законодавством строк транспортного засобу, як факт його поломки та перебування на ремонті, суд також до уваги не приймає, оскільки поломка та перебування транспортного засобу на ремонті не відноситься до аварії чи обставин непереборної сили і не може звільняти особу від відповідальності.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу.

Окрім того, згідно із ч.1 ст.460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Таким чином, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за вказане порушення митних правил. Такими умовами відповідно є аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року №1118 до обставин непереборної сили відносяться смерть власника транспортного засобу, стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря тощо, закриття шляхів тощо), військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується транспортний засіб, страйк, злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника транспортного засобу, дорожня пригода за участю транспортного засобу, яка спричинила повне або часткове його пошкодження, неможливість подальшого руху транспортного засобу, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоровю людей або навколишньому середовищу, інші схожі за характером обставини чи події.

Крім цього, відповідно до п.2 розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №657 від 31.05.2012, обставини непереборної сили надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема, стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обовязкових для особи, закриття шляхів, проток каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; аварія небезпечна подія техногенного характеру, у звязку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Пунктом 5 розділу VIIІ вищезазначеного Порядку визначено, що якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Частиною 2 статті 95 МК України передбачено, що до строків зазначених у ч. 1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст.192 МК України. Разом з тим, нормою ч. 1 ст. 192 МК України передбачено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобовязаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу.

Однак, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 митниці ДФС із повідомленням щодо факту аварії або дії обставин непереборної сили до завершення строку транзиту не зверталася, а також не надала всіх документів, які б підтверджували факт поломки автомобіля.

Що ж стосується, наданих позивачем ОСОБА_3 митниці документів, які виданіФОП ОСОБА_5: договір на виконання робіт від 14.03.2016, Акт прийому-здачі виконаних робіт, рахунок №38 від 10.03.2015 /а.с.149, 150/ то суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається із зазначених документів, то ОСОБА_1 ввезла транспортний засіб марки «AUDI»В5, VIN WAUZZZ8DZYA166574, реєстраційний номер 175BLY 05.11.2014, а договір на виконання робіт був виданий 14.03.2016 та не містять підписів сторін, а рахунок №38, виданий 10.03.2015 виданий ФОП Шиловер, тобто дані довідки видані в різний період часу та різними ФОП-ами.

Окрім того, ремонт транспортного засобу не міг завадити вивезти його за межі митної території України за допомогою інших способів (наприклад, на лафеті, на іншому транспортному засобі, шляхом буксирування).

Правовими нормами, щодо відносин по ремонту транспортних засобів є Правила надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 року № 615 (далі Правила), які регулюють взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем), а також вимоги щодо контролю за відповідністю наданих послуг. Ці Правила поширюються на суб'єктів господарювання, які надають послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів та їх складових частин (систем).

Відповідно до п. 3 розділ 3 Правил послуги з технічного обслуговування і ремонту КТЗ чи його складових частин (систем) надаються замовникові на підставі договору про технічне обслуговування і ремонт КТЗ, що укладається відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо).

Згідно п.7 розділу 5 Правил документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Відповідно до п. 8 розділ 7 Правил виконавець після виконання робіт надає замовнику такі документи: рахунок-фактуру, наряд-замовлення, накладну, квитанцію тощо (окремо пов'язані з виконанням технічного обслуговування (крім гарантійного) та окремо пов'язані з виконанням ремонту); гарантійний талон (один примірник); додатки до експлуатаційної документації у випадках, зазначених у пункті 7 розділу VI цих Правил, а також пункті 7 цього розділу; довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на КТЗ; довідку про колір (основний колір) КТЗ, якщо цей колір змінено під час ремонту.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України № К/800/15082/16 від 14.07.2016 року де суд зазначає, що поломка автомобіля не є обставиною непереборної сили у розумінні статті 192 МК України.

У звязку з вищенаведеним суд вважає, що наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, було підставою для накладення відносно неї адміністративного стягнення. При цьому, суд вважає, що адміністративне стягнення накладено в межах встановленого строку накладення адміністративних стягнень, відповідно до визначеної компетенції відповідача, у відповідності та з дотриманням положень Митного кодексу України, а постанова в справі про порушення митних правил № 1095/20908/16 від 15.04.2016 року складена правомірно. Відтак, позов ОСОБА_1 є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 18, 70, 71, 86, 99, 138, 154, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, ст.ст.495, 192, 381, 460, 467, 470 МК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Апеляційного адміністративного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.Ф. Романюк