Справа № 2-а-252/12
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2012-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/2603/2082/12
Справа №2-а-252/12
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2012 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги за шкоду, спричинену здоровю внаслідок Чорнобильської катастрофи,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення на її користь недоплаченої суми одноразової допомоги за шкоду, спричинену здоровю внаслідок Чорнобильської катастрофи. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, II групи інвалідності і перебуває на обліку в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації. У відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі по тексту Закон) їй передбачена одноразова компенсація (надалі по тексту компенсація), як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати. їй нараховано до виплати вказана одноразова компенсація в менших розмірах, ніж це передбачено Законом, вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом.

Згідно п.4 ч.І ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав, приймає законне та обгрунтоване судове рішення.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідом 2 групи та перебуває на обліку в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації.

У відповідності до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідам 2 групи передбачена одноразова компенсація в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати.

Позивачу ОСОБА_2 в березні 2011 року нарахована, а Центром - прийнята до виплати одноразова компенсація в інших розмірах, ніж це встановлено Законом, а саме: у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 20.04.2007 року - 284 грн. 40 коп..

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, годувальника. Відповідно до п.1 та п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основи соціального захисту.

Розмір одноразової компенсації інвалідам з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC І категорії, інвалідам 2 групи встановлено ст. 48 Закону в редакції від 06.06.1996 року, яка чинна на теперішній час.

В цей же період Кабінетом Міністрів України приймались постанови, які також регламентували питання розміру разової допомоги, а саме: Постанова Кабінету Міністрів України № 649 від 20.04.2007 року Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною 2 статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України, які приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Пунктом 3 частини першої статті 85 та статтею 91 Конституції України до повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в України віднесено прийняття законів. Виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система (пункт 1 частини 2 статті 92 Конституції України).

В частині 1 статті 96 Конституції України закріплено, що Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період.

Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (ст. 95 Конституції України).

При цьому, Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 констатував: метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України).

Враховуючи те, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту.

Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий звязок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року за № З-рп/2012 у справі за конституційними поданнями правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин 1, 2 та 3 статті 95, частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини 2 статті 124, частини 1 статті 129 Конституції України, пункту 5 частини 1 статті 4 Бюджетного Кодексу України, пункту 2 частини 1 статті 9 Кодексу Адміністративного судочинства України, в системному звязку з окремими положеннями Конституції України встановлено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту, за рахунок державного бюджету країни, є складовою бюджетного законодавства, відповідно до п.5 частини 1 ст.4 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України , пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Отже суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі Закону Про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до частини 3 статті 150 Конституції України Конституційний Суд України ухве. - рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.8, 21, 48, 90, 124, 150 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 17, 71, 94, 158, 159, 160-163, 183-2 Кодексу Адміністративного Судочинства України, ст.48 Закону України «Про статуста соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, Рішенням № З-рп/2012 Конституційного суду України від 25.01.2012 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги за шкоду, спричинену здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі.

Суддя: