Справа № 819/1316/16
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1316/16

23 грудня 2016 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Риндюк В.Т.

за участю позивача ОСОБА_1, представників: позивача - ОСОБА_2, відповідача Бойцун І. Я., Прокопенко В. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення фонду державного майна України по Тернопільській області про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_1.) із адміністративним позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області (надалі по тексту - Відповідач) в якому просила:

- Скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області № 105 від 03 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста у зв'язку із скороченням чисельності та штату регіонального відділення відповідно до пункту 1 ст. 40 КЗпП України.

- Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста.

- Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вважає незаконними наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області № 105 від 03.10. 2016 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста у зв'язку із скороченням чисельності та штату регіонального відділення відповідно до пункту 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що при її звільненні порушено вимоги ст. 184 КЗпП України.

Також збільшила позовні вимоги та просить скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області № 90 від 12.07.2016 р., оскільки вважає, що при скасуванні наказу її всупереч нормам ч. 10 ст. 39 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. неправомірно позбавлено рангу державного службовця.

З врахуванням викладеного, в судовому засіданні, позивач, представник позивача просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, надали суду письмові заперечення. Вважають посилання зі сторони позивача на порушення вимог ст. 184 КЗпП України при її звільненні є помилковим і безпідставним, оскільки звільнення її відбулося після її виходу з відпустки без збереження заробітної плати тривалістю, зазначеною у медичному висновку, для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Щодо вимоги про визнання протиправним наказу від 31.05.2016 р. № 45, пояснили, що посада провідного спеціаліста, яку займала позивачка не була передбачена в штатному розписі на 2016 рік, який затверджено Головою ФДМУ 31.05.2016, що розроблявся відповідно до Закону від 10.12.2015 р. № 889-УІІІ, тому, керуючись Порядком, наказом регіонального відділення від 12.07.2016 р. № 90 "Про скасування наказу регіонального відділення" наказ регіонального відділення від 31.05.2016 №45 "Про встановлення надбавки за вислугу років та присвоєння рангу ОСОБА_1." скасований, оскільки був виданий помилково.

Поряд з тим, пояснили, що не можна вважати позбавленням рангу його заміну чи виправлення у разі помилкового (неправомірного) присвоєння. З моменту виявлення такого факту працівниками відповідного органу, порушення має бути виправлене шляхом видання керівником державного органу відповідного наказу.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, якими врегульовано спірні правовідносини, при прийнятті рішення виходить з наступних підстав та мотивів.

ОСОБА_1 наказом Регіонального відділення (з особового складу) від 22.07.2008 р. № 71 "Про призначення ОСОБА_1.", з 22.07.2008 р. призначена на посаду провідного спеціаліста відділу обліку та управління корпоративними правами держави, який з 21.10.2008 відповідно до переліку № 3 змін у штатному розписі на 2008 рік Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, перейменований у Відділ управління корпоративними правами держави.

Наказом регіонального відділення (з особового складу) від 03.03.2012 р. № 18 "Про призначення працівників регіонального відділення" ОСОБА_1 призначено з 03.03.2012 р. за її згодою, на посаду провідного спеціаліста відділу корпоративного управління.

Відповідно до наказу регіонального відділення (з особового складу) від 05.02.2014 р. № 10 "Про структуру та штатний розпис регіонального відділення на 2014 рік", позивачку переведено з 06.02.2014 р. на посаду провідного спеціаліста відділу реформування власності та продажу акцій, а з 21.05.2015 р. наказом (з особового складу) № 47 переведено на посаду провідного спеціаліста відділу оцінки державного майна.

На підставі поданих ОСОБА_1 заяв вона перебувала у наступних відпустках:

- по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.03.2011 р. по 01.01.2014 р. (наказ регіонального відділення від 09.03.2011 р. № 22 "Про надання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1.");

- без збереження заробітної плати з 01.01.2014 р. по 01.01.2015 р. у зв'язку з потребою в індивідуальному догляді матері за дитиною (наказ від 27.12.2013 р. № 129 "Про надання відпустки ОСОБА_1.", заключення ЛКК № 1487/01 від 24.12.2013 р.).

31.12.2014 р. ОСОБА_1 виявила бажання приступити до роботи після закінчення терміну відпустки без збереження заробітної плати у зв'язку з потребою в індивідуальному догляді матері за дитиною, відповідно до медичного висновку, про що подала відповідну заяву від 23.12.2014 р..

26.12.2014 р. Регіональним відділенням видано наказ (з особового складу) № 140 "Про вихід на роботу ОСОБА_1", зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1, провідного спеціаліста відділу реформування власності та продажу акцій з 31.12.2014 р. вважати такою, що приступила до роботи після закінчення відпустки без збереження заробітної плати у зв'язку з потребою в індивідуальному догляді матері за дитиною.

30.07.2015 р. позивачка повторно звернулась до Регіонального відділення із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати, тривалістю визначеною в довідці від 28.07.2015 № 268 про потребу дитини у домашньому догляді, виданою поліклінічним відділом Тернопільської дитячої комунальної лікарні з 31.07.2015 р. до 31.07.2016 р.

Регіональним відділенням, з вищезазначених підстав видано наказ № 70 від 31.07.2015 р. "Про надання відпустки ОСОБА_1.", згідно якого ОСОБА_1, провідному спеціалісту відділу оцінки державного майна, надано відпустку без збереження заробітної плати 03.08.2015 р. до 31.07.2016 р. у зв'язку з потребою дитини у домашньому догляді, відповідно до довідки від 28.07.2015 р. № 268.

На виконання пункту 9 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України від 28.12.2014 р. 76-УІІІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, законодавчих актів Україні " щодо скорочення чисельності працівників державних органів з метою оптимізації структури чисельності регіональних відділень Фонду державного майна України, раціонального використанню бюджетних коштів, наказом Фонду державного майна України (з особового складу) від 01.09.2015 № 137-р "Про затвердження штатної чисельності працівників регіональних відділень Фонду державного майна України", по Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Тернопільській області затверджено граничну чисельність працівників в кількості 32 штатні посади.

Також, зазначеним наказом ФДМУ визначено основні напрямки роботи регіональних відділень, які мають виконуватись у самостійних структурних підрозділах, до яких віднесене зокрема оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

На виконання наказу ФДМУ від 01.09.2015 р. № 137-р "Про затвердження штатної чисельності працівників регіональних відділень Фонду державного майна України", регіональне відділення розробило структуру та штатний розпис на 2015 рік, які затверджені Головою Фонду державног: майна України 19.10.2015 р.

Наказом регіонального відділення від 26.10.2015 р. № 00627 "Про введення в дію штатного розпису регіонального відділення" з 27.10.2015 р. введено в дію структуру та штатний розпис на 2015 рік Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області в кількості 32 штатні одиниці.

У спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення КЗпП України, Закону України "Про державну службу" так і положення.

У розумінні п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Позивач до звільнення обіймала посаду провідного спеціаліста Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, яка відповідно до розпорядчих актів, що регламентують його діяльність, є державним органом на територіальному рівні, одже, позивач проходив публічну службу.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. N 3723-XII (далі - Закон N 3723-XII), що діяв на момент проходження служби позивачкою, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Такі особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Зі змісту ч. 1 ст. 30 Закону N 3723-XII слідує, що підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України (далі по тексту - КЗпП) та спеціальними, які наведені в цьому Законі.

Зі змісту оспорюваних наказів вбачається, що звільнення ОСОБА_1 відбувалось на загальних підставах, а саме за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

При перевірці дій відповідача щодо додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, суд дійшов до наступних висновків.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6.11.1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому, мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України.

На виконання вимог Постанови Пленуму ВСУ № 9, судом досліджено фактичні обставини щодо того, чи мали місце, у випадку з позивачем, зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників та встановлено наступне.

На момент реорганізації Регіонального відділення, позивачка працювала у відділі оцінки державного майна, який налічував 6 штатних одиниць: начальник відділу - 1; головний спеціаліст - 4; провідний спеціаліст -1.

З 27.10.2015 р. відділ реорганізовано у сектор оцінки майна майнових прав та професійно оціночної діяльності в кількості 4 штатних одиниці: завідувач сектору - 1; головний спеціаліст - 3.

Крім того, на виконання вимог статті 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", важливою вимогою для працівників структурних підрозділів державних органів приватизації, які проводять оцінку та рецензування звітів про оцінку майна (актів оцінки майна), мати чинне кваліфікаційне свідоцтво оцінювача.

Порівняльний аналіз штатного розпису регіонального відділення до реорганізації станом на 2015 рік і штатного розпису регіонального відділення після реорганізації на 2015 рік, затвердженого 19.10.2015 р., свідчить про те, що посади провідного спеціаліста у відділі оцінки державного майна (після реорганізації - сектор оцінки майна майнових прав та професійної оціночної діяльності) - не передбачено.

Також судом, встановлено, що з 27.10.2015 р. посада провідного спеціаліста скорочена та не передбачена в інших структурних підрозділах.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що реорганізація Регіонального відділення супроводжувалася зміною в організації праці, скороченням чисельності та штату працівників, в кількості 19 чоловік, включаючи посаду, яку займала позивачка (провідний спеціаліст відділу оцінки державного майна).

Судом встановлено, що 27.10.2015 р., ОСОБА_1 під розпис персонально попереджена, що відповідно до наказу ФДМУ від 01.09.2015 р. № 137-р "Про затвердження штатної чисельності працівників регіональних відділень Фонду державного майна України" та наказу регіонального відділення від р. № 00627 "Про введення в дію штатного розпису регіонального відділення", у зв'язку з проведенням у регіональному відділенні скорочення чисельності та штату посада, яку вона займала підлягає скороченню.

Також повідомлено, що після її виходу з відпустки для догляду за дитиною до шести років за медичними показаннями, у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії, вона буде запропонована позивачці у відповідності до вимог чинного законодавства.

Як встановлено судом з 21.05.2015 р. ОСОБА_1 займала посаду провідного спеціаліста відділу оцінки державного майна, яка відносилась до шостої категорії посад державних службовців. Згідно з посадовою інструкцією призначення на вказану посаду здійснювалося після конкурсного відбору, стажування або з кадрового резерву з наступними кваліфікаційними вимогами: освіта вища відповідного кваліфікаційного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом на державній службі не менше 1 року або стаж роботи за фахом в інших сферах управління не менше двох років.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що станом на 27.12.2015 р., відповідно до структури та штатного розпису Регіонального відділення були вакантні наступні посади:

- начальник регіонального відділення, посада якого відносилась до третьої категорії посад державних службовців з наступними кваліфікаційними вимогами: освіта повна вища, стаж роботи за фахом на державній службі на керівних посадах не менше п'яти років або стаж за фахом на керівних посадах в інших сферах не менше семи років, та який призначався на посаду Головою Фонду державного майна України за погодженням з головою місцевої державної адміністрації;

- завідувач сектору оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності, посада якого відносилась до п'ятої категорії посад державних службовців, та який призначався на посаду після проходження конкурсного відбору, стажування або з кадрового резерву з наступними кваліфікаційними вимогами: освіта повна вища, відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом на державній службі та інших сферах управління не менше трьох років, згідно з посадовою інструкцією, якою передбачено проведення оцінки та рецензування звітів про оцінку майна (актів оцінки майна), яка проводиться за умови наявності чинного кваліфікаційного свідоцтва оцінювача,

- головний спеціаліст відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами держави, посада якого відносилась до шостої категорії посад державних службовців (тимчасово вакантна посада на час відпустки для догляду за дитиною до трьохрічного віку (до 08.12.2016)), який призначався на посаду після проходження конкурсного відбору, стажування або з кадрового резерву з наступними кваліфікаційними вимогами: освіта вища юридична, за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом на державній службі не менше 1 року або стаж роботи за фахом в інших сферах управління не менше трьох років.

Відповідно до посадової інструкції провідного спеціаліста відділу оцінки державного майна, яку займала ОСОБА_1. головними завданнями та обов'язками були: підготовка проектів договорів про проведення незалежної оцінки майна, підготовка проектів наказів оцінки державного майна, шо передається в оренду, підготовка документів, що підтверджують факт передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств. Виконання таких завдань і обов'язків передбачає наявність вищої освіти відповідного кваліфікаційного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом на державній службі не менше 1 року або стаж роботи за фахом в інших сферах управління не менше двох років.

Позивачка має вищу економічна освіту за спеціальністю «фінанси та кредит» та кваліфікацією «економіст».

Відтак, суд приходить до висновку, що протягом двохмісячного періоду з 27.10.2015 по 27.12.2015, з часу отримання відповідно до структури та штатного розпису Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області на 2015 рік, затвердженого Головою Фонду державного майна України 19.10.2016 р. вакантні посади провідних спеціалістів та посади, які б відповідали кваліфікації ОСОБА_1 були відсутні.

Вимогами ч. 3 ст. 184 КЗпП України забороняється звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років, якщо дитина потребує домашнього догляду), одиноких матерів за наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Ця гарантія поширюється також на жінок, які перебувають у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю, зазначеною у медичному висновку, для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Забороняється звільняти зазначені категорії жінок з підстав, передбачених статтями 40 і 41, 28 КЗпП України, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, підставною визнання її звільнення протиправним позивачка зазначає порушення при її звільненні саме вимог вищезазначеної статті.

При перевірці судом наявності такої підстави встановлено наступне.

Наказом Фонду державного майна України від 22.03.2016 № 34-р "Про затвердження граничної чисельності працівників регіональних відділень Фонду державного майна України", регіональному відділенню було доведено граничну чисельність працівників в кількості 32 штатні одиниці, при цьому кількість посад держаних службовців складала 28 штатних одиниць. Регіональним відділенням було розроблено нову структуру та штатний розпис на 2016 рік, який був затверджений Головою ФДМУ 11.04.2016 р. та введений в дію наказом регіонального відділення від 20.04.2016 р. № 00212 "Про введення в дію штатного розпису регіонального відділення" з 22.04.2016 р.

Відповідності до штатного розпису сектор оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності ліквідовано, а відділ приватизації, управління державним майном та корпоративними правами держави реорганізовано у відділ приватизації, управління корпоративними правами держави та оцінки державного майна.

На виконання Закону України від 10.12.2015 р. № 889-УІІІ "Про державну службу" ( далі - Закон № 889), відповідно до штатного розпису на 2016 рік, затвердженого Головою Фонду державного майна України від 31.05.2016, наказом регіонального відділення від 31.05.2016 р. № 00284, з 01.05.2016 р. введено в дію штатний розпис на 2016 рік Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, в якому не передбачено посади провідного спеціаліста.

Відповідно до заяви від 15.07.2016 р., ОСОБА_1 з 01.08.2016 р. приступила до роботи01.08.2016 р.

В цей же день вона повідомлена під розпис, що відповідно до наказу Фонду державного майна Україні від 01.09.2015 р. № 137-р "Про затвердження штатної чисельності працівників регіональних відділені Фонду державного майна України" та наказу регіонального відділення від 26.10.2015 р. № 00627 "Пре введення в дію штатного розпису регіонального відділення" у регіональному відділенні відбулось скорочення чисельності та штату.

В повідомленні зазначено, що 27.10.2015 р. позивачку персонально повідомлено про скорочення посади, яку вона займала та у відповідності до вимог ст.49-2 КЗпП України у штатному розписі на 2016 р. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, затвердженого Головою Фонду державного майна України 31.05.2016 р. вакантні посади, які б відповідали її кваліфікації відсутні.

Також, позивачку повідомлено, про те, що після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього повідомлення, вона підлягає звільненню з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України, у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії, до закінчення двохмісячного терміну повідомлення, вона буде запропонована позивачці у відповідності до чинного законодавства України.

Як зазначалося вище, 01.08.2016 р., коли ОСОБА_1 приступила до роботи у зв'язку із закінченням відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною по досягненню дитиною шести років за медичним висновком, діяв Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-УІІІ.

Статтею 40 Закону № 889-УІІІ, що набрав чинності з 1.05.2016 р., визначено, що просування державного службовця по службі здійснюється з урахуванням професійної компетентності шляхом зайняття вищої посади за результатами конкурсу відповідно до цього Закону.

Статтею 41 даного Закону визначено, що державний службовець з врахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу:

- на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

- на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Відповідно до ст. 2 Закону № 889, рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з врахуванням юрисдикції органу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році" затверджено Схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів, згідно якої посади провідних спеціалістів державних органів відносяться до групи 8, а посади головних спеціалістів - до 7 групи.

Зважаючи на встановлені судом вищезазначені обставини, щодо відсутності з 31.05.2016 р. у штатному розписі посад, рівнозначних посаді, на якій перебувала позивачка (провідний спеціаліст відділу оцінки державного майна), з і з якої її було в подальшому звільнено на підставі оспореного нею наказу, суд приходить до висновку, що в порядку працевлаштування у зв'язку із звільненням, позивачці не могли бути запропоновані як посади іншої групи, у зв»язку зміною порядку призначення на посади так і рівнозначні посади зважаючи на їх відсутність у період з 1.08.2016 р. по 03.10.2016 р.

Крім того, судом приймається до уваги заперечення позивача про те, що посади, які були наявні від моменту попередження ОСОБА_1 про звільнення та на момент її виходу з відпустки для догляду за дитиною до шести років за медичними показаннями та до моменту її звільнення, а саме, тимчасово вакантна посада головного спеціаліста юридичного сектору на час відпустки для догляду за дитиною до трьохрічного віку та посада робітника з обслуговування й ремонту будинків регіонального відділення (не с посадою державної служби, а відноситься до посад робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади) не відповідали її кваліфікації, з огляду на відсутність у неї юридичної освіти та навичок (по забезпеченню зняття з охорони приміщень, підтримання в належному стані будівлі, приміщень регіонального відділення та прилеглої території, систем центрального опалення, водопостачанню каналізації, енергопостачання, водостоків теплопостачання, вентиляції), відтак не могли бути їй запропоновані.

Верховний Суд України у постанові від 01.04.2015 р. у справі за № 6-40 цс15 зазначив, що власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Тому, оскільки, в Регіональному відділенні на час фактичного звільнення ОСОБА_1, вакантної посади провідного спеціаліста, іншої рівнозначної та нижчої вакантної посади державної служби, яка б відповідала за своєю спеціальністю кваліфікації та досвіду роботи позивачки не було, суд приходить до висновку, що регіональним відділенням при звільненні позивачки з посади провідного спеціаліста відділу оцінки державного майна не порушило ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст.49-2 КЗпП.

Також судом не встановлено порушення відповідачем, як вказано у позовній заяві ст. 184 КЗпП України, оскільки, під час її перебування у відпустці без збереження заробітної плати трудова книжка та особова справа ОСОБА_1 зберігалися у регіональному відділенні, дій щодо її звільнення позивачем не здійснювалося.

Протягом встановленого ст. 49-2 КЗпП України двомісячного терміну позивачка відповідно до наказу регіонального відділення від 16.09.2016 р. № 49, з 19.09.2016 по 30.09.2016 р. перебувала у щорічній основній відпустці, їй було виплачено матеріальну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку.

28.09.2016 р. ОСОБА_1 звернулася до регіонального відділення із заявою щодо проведення з нею остаточних розрахунків при звільненні у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, в тому числі, здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. В свою чергу, регіональне відділення листом від 03.10.2016 №18-05- 03672 повідомило її про терміни розрахунків при звільненні та види виплат, що їй будуть нараховані.

Оскільки, протягом двохмісячного терміну у регіональному відділенні не було вакантної посади провідного спеціаліста, які б відповідали кваліфікації позивачки, тому ОСОБА_1 звільнена з роботи 03.10.2016 р. згідно наказу регіонального відділення від 03.10.2016 № 105 "Про звільнення з роботи ОСОБА_1." на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та проведено в день звільнення, остаточний розрахунок з виплати заробітної плати, компенсації за невикористаних 20 днів відпустки та вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини та спів ставляючи їх із наведеними вище обставинами, суд приходить до висновку, що на день звільнення ОСОБА_1 гарантія визначена ст. 184 КЗпП України на позивачку не поширювалась, адже відпустка без збереження заробітної плати тривалістю зазначеною у медичному висновку для догляду за дитиною закінчилась 31.07 2016 р. та відповідачем при її звільненні дотримано гарантій, передбачених ст. 40 КЗпП України.

Щодо вимоги про скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області № 90 від 12.07.2016 р. судом встановлено наступне.

Відповідно до Закону № 889, згідно штатного розпису на 2016 рік, затвердженого Головою Фонду державного майна України від 31.05.2016 р., наказом регіонального відділення від 31.05.2016 р. № 00284, з 01.05.2016 р. введено в дію штатний розпис на 2016 рік Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, в якому не передбачено посади провідного спеціаліста.

Згідно ч. І ст. 6 Закону № 889, який вступив в дію 01.05.2016 р., посади державної служби в державних органах поділяються на категорії, залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетенції державних службовців.

Відповідно до вказаного Закону встановлюються три категорії посад державної служби: категорія "А", категорія "Б" та категорія "В".

Оскільки регіональне відділення є територіальним органом Фонду державного майна України, тому посади державної служби регіонального відділення належать до категорій "Б" та "В".

Ранги державним службовцям присвоюються відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону з врахуванням вищезазначених категорій та Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04. 2016 р. № 306 (далі - Порядок № 306).

Позивачка на час вступу в дію з 01.05.2016 р. Закону № 889, перебувала у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку за медичними показами.

Відповідно до п. 5 Порядку, Позивачу наказом регіонального відділення від 31.05.2016 № 45 "Про встановлення надбавки за вислугу років та присвоєння рангу ОСОБА_1." присвоєно 9 ранг державного службовця та встановлено надбавку за вислугу років на рівні 21 відсотка посадового окладу.

При цьому, доказів наявності жодних підстав, визначених п. 5 Порядку № 306) для присвоєння позивачці чергового рангу, сторонами суду не надано, а судом, на виконання вимог ч. 3 ст. 71 КАС України - не здобуто.

Оскільки позивачка з 1.08.2016 р., тобто з першого робочого дня після виходу її з відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку за медичними показами, попереджена про наступне вивільнення та працювала до звільнення 03.10.2016 р. на посаді провідного спеціалісту відділу оцінки державного майна, яка не передбачена у штатному розписі, затвердженому Головою Фонду державного майна України від 31.05.2016 р., наказом регіонального відділення від 31.05.2016 р. № 00284 на виконання Закону № 889, відтак і підстави для видання наказу від 31.05.2016 р. № 45 "Про встановлення надбавки за вислугу років та присвоєння рангу ОСОБА_1." - відсутні. Одже, його скасування відповідачем, як помилково виданого, здійснено з метою усунення помилки.

При цьому відповідачем взято до уваги положення частини 3 статті 22 Конституції України щодо недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, що на період попередження працівника посада, якого була скорочена оплата його праці, пільги, гарантії, компенсації, а також зобов'язання, які він мав у зв'язку з наявністю статусу державного службовця, мають бути за ним збережені відповідно до законодавства, що діяло до 01.05.2016 р. та звільнено позивачку із збереженням 13 рангу державного службовця.

Суд також приймає до уваги позицію відповідача щодо того, що не у спірному випадку не мало місце позбавлення позивачки рангу, а йдеться про його заміну чи виправлення у разі помилкового (неправомірного) присвоєння. З моменту виявлення такого факту працівниками відповідного органу, порушення має бути виправлене шляхом видання керівником державного органу відповідного наказу.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані.

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджених в судовому засіданні належними та допустимими доказами, дає суду підстави із врахуванням критеріїв оцінювання рішення суб'єкта владних повноважень, які містяться у ч. 3 ст. 2 КАС України, визнати позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними матеріалами справи, і такими, що не підлягають задоволенню.

Судових витрат згідно ст. 94 КАС України по справі немає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 28.12.2016 р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.