Справа № 823/1919/16
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2017-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2017 року справа № 823/1919/16

м. Черкаси

12 год. 36 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Корнієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про виплату вихідної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач), у якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової допомоги при звільненні;

-стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожні повні 15 років служби;

-стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час затримки розрахунку.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні з територіального органу Національної поліції України у запас через хворобу з ОСОБА_1, всупереч чинному законодавству, не проведений повний розрахунок, а саме відповідач не виплатив на користь позивача одноразову грошову допомогу, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач також додатково зазначив, що в зв'язку з невиплатою допомоги в добровільному порядку, з Головного управління Національної поліції в Черкаській області підлягає також стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 15.01.2016 по день фактичного розрахунку.

Представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову. Зокрема посилаючись на те, що порядком призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою КМУ від 17.07.1992 № 393, із змінами внесеними постановою КМУ від 02.03.2016 №154 (набрала чинності 12.03.2016 ) врегульовано вказане питання, однак право на отримання одноразової грошової допомоги після їх звільнення зі служби в поліції з 12.03.2016, а щодо звільнених з 07.11.2015 зазначений порядок не поширювався на поліцейських. Таким чином представник відповідача наголошував, що враховуючи що звільнення позивача відбулося 15.01.2016, тобто до набрання чинності даним порядком, то право на виплату одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби в поліції у позивача відсутнє. Додатково наголосив, що позивач на час звільнення не набув права на пенсію, що є ще однією підставою для відмови у виплаті зазначеної допомоги.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд встановив, що наказом від 07.11.2015 № 1 о/с ОСОБА_1 був прийнятий на службу до територіального органу Національної поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 15.01.2016 № 9 о/с капітана поліції ОСОБА_1 - заступника командира взводу батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Черкаській області звільнено з займаної посади у запас Збройних сил України через хворобу на підставі п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію". При цьому, вислуга років на день звільнення склала 15 років, що узгоджується з даними послужного списку № М-14173.

04.10.2016 позивач звернувся до відповідача з відповідним листом, в якому просив розглянути питання про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Листом № 29/15-142 від 12.10.2016 ГУ НП в Черкаській області повідомило позивача, що Постанова КМУ від 17.07.1992 № 393 поширюється на поліцейських лише після набрання чинності змін внесених Постанова КМУ від 02.03.2016 № 154, тобто з 12.03.2016. Окрім того, зазначено, що оскільки позивач був звільнений з Національної поліції 15.01.2016 через хворобу та не набув права на пенсію, то підстав для виплати одноразової грошової допомоги немає.

Оскільки при звільненні позивачу не була виплачена в добровільному порядку одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (що передбачена ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), позивач звернувся до суду з вимогою про її стягнення з відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 1 ст.102 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VІІ (далі - Закон № 580) визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262), (в редакції на 01.01.2016) визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. (ч. 4 ст. 9 Закону № 2262).

Згідно ч. 5 ст. 9 Закону № 2262 передбачено, що поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Таким чином, законом чітко унормовано, що особи які працювали в ОВС а потім продовжили працювати в інших органах зокрема і в Національній поліції виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок ГУ НП.

Зокрема, вказані положення дублюється й в п. 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" № 393 від 17.07.1992 (в редакції, яка була чинною на час звільнення позивача), де зазначається, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 № 393" від 02.03.2016 № 154 абзац перший пункту 10 після слів "військової служби" доповнено словом "поліцейським".

В даному випадку суд не може погодитись з доводами представника відповідача, якими останній обґрунтовує неможливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з огляду на наступне.

Так, п. "б" ст. 12 Закону № 2262 прямо передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту, при цьому, жодного твердження щодо віку положення зазначеної статті не містять.

Аналіз положень Закону № 2262 та обставин справи дає підстави суду зробити висновок, що законодавець не ставить в залежність отримання працівником одноразової грошової допомоги при звільненні з Національної поліції України від досягнення останнім пенсійного віку, єдино-значимою обставиною для отримання такої виплати є наявність вислуги 10 років і більше.

Суд також наголошує, що відповідно до п. 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законів щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 № 900 пункт 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" доповнено абзацами такого змісту: "Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Враховуючи викладене, а також те, що на момент звільнення зі служби з Національної поліції України вислуга ОСОБА_1 становила 15 років, що підтверджується наказом ГУ НП в Черкаській області від 15.01.2016 № 9 о/с та узгоджується з послужним списком, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги за кожен повний рік служби.

Також, слід зазначити, що стягнення з відповідача одноразової допомоги у разі звільнення, за змістом ст. 2 Закону України "Про оплату праці" є компенсаційними витратами, та охоплюються поняттям "заробітна плата".

Статтею 116 Кодексу Законів про Працю України встановлено беззастережний обов'язок відповідача провести виплату всіх належних до сплати сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи, що спір про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні вирішено на користь позивача, то він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Окрім того, з огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який би регулював питання розрахунку середньої заробітної плати поліцейських, застосовуються до спірних правовідносин загальні положення, які регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з моменту прийняття на роботу в поліцію (07.11.2015) по день звільнення (15.01.2016) позивачу нараховано (що відмінно від отримано) заробітної плати у розмірі 10108 грн., з них 280 грн. - нічні, в матеріалах справи відсутні докази щодо кількості відпрацьованих днів (табель обліку робочого часу).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні всі вихідні дані щодо здійснення розрахунку середньої місячної заробітної плати, хоча судом останні витребовувалися.

Щодо посилання представника відповідача на відсутність у ОСОБА_1 права на виплату середнього заробітку за затримку розрахунку внаслідок працевлаштування позивача з 21.01.2016 в ПрАТ «УкрАгро НПК» та отримання ним заробітної плати, суд вважає безпідставним, оскільки нормами ст. 116-117 КЗпП України не ставиться в залежність отримання заробітку і обов'язком вчасно виплати розрахунку.

Що ж стосується часу виплати коштів за затримку розрахунку, суд наголошує, що з наведених вище положень Закону № 2262-XII, Постанови № 393, КЗпП України вбачається, що одноразова грошова допомога виплачується "при звільненні", а отже і право на її отримання виникає в особи у день звільнення, а ст. 117 врегульовано, що в разі невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, останній виплачує санкцію у вигляді середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, судом встановлено бездіяльність ГУ НП в Черкаській області щодо не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, яка по своїй суті є протиправною, в зв'язку з чим з останнього підлягає стягнення одноразова (вихідна) грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні 15 років служби та середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 15.01.2016 по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) одноразової допомоги при звільненні.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби - за повних 15 років вислуги в розмірі 50 відсотків середньомісячного грошового забезпечення за кожний відпрацьований рік.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток (виходячи з виплат за фактично відпрацьований час) за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 15.01.2016 по день фактичного розрахунку.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 04.01.2017