Справа № 408/7902/16-а
Суддя: Соболєв Є. О.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 408/7902/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Соболєв Є.О., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з цим позовом до суду, обґрунтовуючи який вказала таке.

Вона у звязку із проведенням антитерористичної операції у Луганській області вимушена була переміститись з м. Луганська до с. Макарове Станично-Луганського району, де була зареєстрована 07 вересня 2015 року в управлінні соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі за текстом УСЗН) як особа, що перемістилася з тимчасово окупованої території або з районів проведення АТО.

Також їй була надана адресна допомога на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 442,00 грн. на місяць з 01 вересня 2015 року протягом шести місяців, а саме з 07.09.15 р. по березень 2016 року.

25 січня 2015 року їй у звязку із змінами у законодавстві була видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи нового зразка. Дата закінчення дії цієї довідки 24 липня 2016 року.

З 07 вересня 2015 року до 04 квітня 2016 року (моменту працевлаштування) вона перебувала на обліку у Станично-Луганському районному центрі зайнятості.

05 квітня 2016 року вона офіційно працевлаштувалась на постійну роботу у Станично-Луганське управління водного господарства.

У звязку із працевлаштуванням вона змінила адресу тимчасового проживання на ІНФОРМАЦІЯ_1, про що нею було повідомлено УСЗН. Одночасно нею було подано довідку про працевлаштування та заяву продовження надання щомісячної грошової допомоги.

12 квітня 2016 року вона отримала нову довідку тимчасово переміщеної особи строком на 6 місяців до 11 жовтня 2016 року. Також на строк дії цієї довідки їй були продовжені нарахування з виплати грошової допомоги. Попередня довідка ТПО у неї була вилучена.

У серпні 2016 року вона не отримала чергової виплати грошової допомоги. На її усне зверхня до УСЗН їй було повідомлено, що строк дії довідку від 25 січня 2016 року закінчився 24.07.16 р., тому виплата допомоги була припинена. На предявлену нову довідку від 12 квітня 2016 року строком дії до 11 жовтня 2016 року вона отримала відповідь, що така довідка в управлінні не значиться.

25 серпня 2016 року вона офіційно звернулась до Департаменту соціального захисту населення Луганської ОДА зі скаргою на неправомірні дії УСЗН та з вимогою про усунення порушень і поновлення щомісячних виплат.

Листом від 28 вересня 2016 року Департамент соціального захисту населення Луганської ОДА їй повідомив, що адресна допомога на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за новою адресою проживання, їй була призначена помилково, тому припинення виплат є законним.

Вважаючи припинення відповідачем виплати їй щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, незаконним, позивач після уточнення позовних вимог просить суд: визнати протиправними дії УСЗН щодо позбавлення її адресної допомоги на оплату витрат на проживання як тимчасово переміщеній особі; зобовязати відповідача призначити та виплатити їй як переміщеній особі щомісячну адресну допомогу на оплату витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних, з 25 липня 2016 року.

Перед початком судового засідання від сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їхньої відсутністю, у звязку з чим судом було винесено ухвалу про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачається, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 8 КАСУ).

Відповідно до статті першої Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Частина друга статті Конституції України наголошує, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 46 КУ).

Про це також йдеться у статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», де зазначається, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Абзацом першим частини першої статті 1 цього ж Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.ч. 1,2 ст. 4 зазначеного Закону).

Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення і свобод внутрішньо переміщених осіб» (див. Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509 в редакції та змінами на час виникнення спірних правовідносин).

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 зі змінами на день виникнення спірних правовідносин серпень 2016 року (далі за текстом Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сімю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сімї (далі - уповноважений представник сімї) у таких розмірах:

-для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сімї);

-для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність;

-для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сімї).

Загальна сума допомоги на сімю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сімї та не може перевищувати 2 400 гривень.

Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач дійсно перебуває на обліку у відповідача з 07 вересня 2015 року як внутрішньо переміщена особа.

Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.01.16 р. № 905002978 та довідкою виконкому Валуйської сільської ради Санично-Луганського району Луганської області від 29.01.16 р № 281 підтверджується факт, що на момент видачі цих довідок позивач проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

05 квітня 2016 року позивач працевлаштувалась юрисконсультом у Станично-Луганське управління водного господарства і змінила своє місце проживання на ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою Станично-Луганського міжрайонного управляння водного господарства від 22.09.16 №19 та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.04.16 р. № 905002978.

До моменту працевлаштування позивач перебувала на обліку у Станично-Луганському районному центрі зайнятості, де їй з 07.09.15 р. було надано статусу безробітного (див. довідку від 29.02.16 р. № 1).

З моменту постановлення на облік в УСЗН в якості внутрішньо переміщеної особи, чого не оспорюється відповідачем, позивачу була призначена щомісячна адресна допомога на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 442 грн. на місяць.

Дана допомога позивачу сплачувалась до 21 липня 2016 року, що підтверджується випискою із карткового рахунку позивача. Із серпня 2016 року відповідач припинив нараховувати дану допомогу позивачу.

На офіційне звернення позивача до Департаменту соціального захисту населення Луганської ОГА, останній листом від 28.09.16 р. № 813727-31 повідомив ОСОБА_1, що дану допомогу їй було припинено на законних підставах, оскільки ця допомога, виходячи із вимог пункту 7 Порядку, їй як працездатній та працюючій особі була призначена помилковою.

Вказані підстави припинення надання позивачу щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у своєму запереченні проти позову навів відповідач.

Однак з даною позицією як Департаменту соціального захисту населення Луганської ОДА, так й відповідача погодитись не можна, оскільки вона порушує гарантовані наведеними вище нормативно-правовими актами права позивача на соціальний захист внутрішньо переміщеної особи.

Так, у своїх посиланнях на припинення надання позивачу допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідач посилається на те, що позивачу виходячи з вимог пункту 7 Порядку дану допомогу було призначено помилково, а відповідно до абзацу 8 пункту 3 Порядку особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 Порядку, грошова допомога не призначається.

Разом з цим, згідно вимог вказаного Порядку право отримання зазначеної допомоги у особи виникає за таких обовязкових умов:

- особа повинна постійно проживати на території України (п.2 Порядку);

-особа повинна бути переміщеною з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (п. 2 Порядку)

-особа повинна перебувати на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (п. 2 Порядку);

-уповноважений представник сімї, який бажає отримати таку допомогу, повинен звернутись до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та предявляє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сімї про взяття на облік осіб, які переміщуються, а також інші документи, перелічені у пункті 5 Порядку (п. 5 Порядку)

-особа або будь-хто з членів сімї не повинні мати: у власності - житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; у володінні - два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску; на депозитному банківському рахунку - кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (п. 6 Порядку).

Виключні підстави відмови у наданні вказаної допомоги, перелічені у пункті 6 Порядку, а підстави припинення її виплати у пункті 12 цього ж Порядку, серед яких відсутня підстава для відмови або припиненні у наданні допомоги працездатним працюючим особам.

Дійсно, пунктом 7 Порядку передбачено, що якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сімї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобовязані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування.

Для отримання інформації про періоди реєстрації працездатних членів сімї, яким призначено грошову допомогу, у державній службі зайнятості уповноважені органи щомісяця до 25 числа подають в електронному вигляді перелік таких осіб центрам зайнятості державної служби зайнятості, які протягом 10 календарних днів подають уповноваженому органу інформацію про періоди реєстрації цих осіб як безробітних чи осіб, які шукають роботу.

Для контролю за фактом працевлаштування працездатних членів сімї, яким призначено грошову допомогу (в тому числі за направленням державної служби зайнятості), уповноважені органи щомісяця до 25 числа подають в електронному вигляді перелік таких осіб органам Пенсійного фонду України, які протягом 10 календарних днів подають уповноваженому органу інформацію з Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування про сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

При цьому абзац 5 пункту 3 Порядку наголошує, що особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Таким чином, системний аналіз положень пункту 7 та абзацу 5 пункту 3 Порядку в контексті положень всього Порядку дає підстави вважати, що припинення надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним працездатним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, має на меті стимулювати працездатну особу влаштовуватись на роботу, а не проживати за рахунок державних грошей. У разі якщо ця особа протягом двох місяців з дня призначення виплати допомоги не працевлаштувались розмір цієї допомоги на наступні два місяці зменшується на 50%, а у разі якщо вона протягом наступних двох місяців не працевлаштувалась, ця допомога їй припиняється. Якщо ж працездатна особа, після спливу терміну часу, визначеному у пункті 7, продовжує не працювати та їй було припинено надання допомоги згідно цього пункту, їй грошова допомога на наступний строк відповідно до абзацу 5 пункту 3 Порядку не призначається. І навпаки, якщо ж працездатна внутрішньо переміщена особа потім все ж таки влаштовується на роботу, то відповідно до положень Порядку вона знову набуває право на отримання щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в загальному порядку.

Як вбачається, з наданих позивачем документів, вона дійсно протягом чотирьох місяців з дня призначення виплати вказаної допомоги вчасно не працевлаштувалась, що було підставою вже з початку січня 2016 року відповідно до пункту 7 Порядку для припинення її надання. Однак відповідач цього вчасно не зробив.

З квітня 2016 року позивач офіційно працевлаштувалась, тому, як зазначалось вище, знову на загальних підставах набула право на отримання від держави щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Отже, припинення надання цієї допомоги вже після працевлаштування позивача на підставі пункту 7 Порядку не відповідає вимогам цього Порядку, тому вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення надання їй даної допомоги є обґрунтованою.

Враховуючи, що вимога позивача про зобовязання відповідача призначити та здійснити виплати позивачу допомогу на покриття витрат на проживання є похідною від вимог про визнання неправомірними дій УСЗН щодо припинення її надання, тому і ця вимога підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається із позовної заяви позивача, то вона містить дві вимоги немайнового характеру, які згідно вимог частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» повинні були оплачені окремо за кожною вимогою або однією сумою за всіма вимогами (позивач повинна була сплатити судовий збір двічі по 551,20 грн. або 1102,40 грн. однією сумою).

Позивач при поданні позову оплатила тільки одну вимогу немайнового характеру, у звязку з чим судом помилково було прийнято її заяву до розгляду без оплати залишкової частини вимог.

В даному випадку судом задоволено позов в повному обсязі, тобто дві вимоги позивача.

За таких обставин, виходячи з наведених вище норм законів з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача та на користь держави по 551,20 грн..

На підставі наведеного, ст. ст. 2, 11, 159-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо позбавлення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобовязати управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житло-комунальних послуг, з 25 липня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на користь держави 551,20 грн. судовий збір, що не був оплачений позивачем за другу позовну вимогу.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Біловодський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання її копії сторонами.

Суддя Є.О.Соболєв