Справа № 206/5590/16-а
Суддя: Сухоруков А. О.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 206/5590/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

"19" грудня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Ходос М.О., про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

29 вересня 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним адміністративним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05.09.2016р. інспектором патрульної поліції роти №3 батальйону №3 УПП м. Дніпропетровську Ходос М.О. було винесено постанову серія АР №014292 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн: Як вбачається із змісту постанови, він керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_1, нібито здійснив стоянку менш 10м. прилеглої території, чим порушив п.15.9 (г) ПДР України. Після висловлення звинувачень, інспектор пішов до свого патрульного автомобіля де виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошено посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративну відповідальності, не були вирішенні клопотання, не були досліджені докази, не було заслухано осіб, які беруть участь у справі, чим інспектор грубо порушив вимоги ст.ст.278, 279 КУпАП. Оскаржувана постанова не містить жодного доказу, на якому ґрунтується припущення інспектора ДАІ при винесенні відповідного рішення по справі про адміністративне правопорушення. Свідків (очевидців) його правопорушення немає, фото та відеофіксації правопорушення не проводилося, про що свідчить постанова про адміністративне правопорушення. Отже, які самі докази Інспектор ППУ оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом в правосвідомістю не відомо. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, та матеріали адміністративної справи не містять жодного переконливого та отриманого законним шляхом доказу вчинення ним правопорушення. Оскільки він рухався по дорозі не проїжджаючи забороняючих зупинку знаків чи відповідну дорожню розмітку, тому не може бути й мови про порушення ПДР та його дії не можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Крім того, виникає питання як саме інспектор визначив відстань від прилеглої території - 10м., оскільки яких-небудь вимірювальних пристроїв він не мав, ніяких замірів не здійснював. Більш того, у постанові інспектор мотивує правопорушення тим, що я нібито здійснив стоянку менш 10м. прилеглої території, чим порушив п.15.9 (г) ПДР України". Не зрозуміло прилеглої території до чого. З наведеного вбачається, що у його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, адже відсутня суб'єктивна сторона (умисел або необережність) адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції роти №3 батальйону №3 1 УПП м. Дніпропетровську Ходос М.О., щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього. Скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти №3 батальйону №3 УПП « Дніпропетровську Ходос М.О. серія АР №014292 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. (а.с.1-6).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач Ходос М.О. в судове засідання не з'явилася надала до суду заперечення проти позову в яких просить відмовити у задоволенні позову, справу розглянути за її відсутності. Зазначає, що під час патрулювання 05 вересня 2016 року відповідачем був помічений автомобіль марки Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1, який порушив вимоги п. 15.9 (и) Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р.), а саме, здійснив зупинку ближче 10 метрів від прилеглої території в м. Дніпропетровськ. Керуючись Правилами дорожнього руху, зупинка забороняється ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, оскільки водій транспортного засобу під час виїзду з прилеглої території повинен дати дорогу транспортним засобам і пішоходам, а під час в'їзду на неї - пішоходам, які йдуть по тротуару, то транспортні засоби, що стоять,не повинні створювати йому обмеження в оглядовості проїзної частини, а тим більше створювати перешкоди під час виїзду з прилеглої території або в'їзду на неї. Також, згідно Правил дорожнього руху, прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в'їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. Основною ознакою, що характеризує таку територію, є безпосередня її близькість до проїзної частини. При в'їзді на прилеглу територію або виїзді з неї водії зобов'язані поступатися дорогою всім учасникам дорожнього руху, траєкторію руху яких вони перетинають. В'їзди і виїзди з прилеглих територій не скасовують дію встановлених перед ними дорожніх знаків. За кермом знаходився позивач, ОСОБА_1 , який і передав документи для перевірки інспектору патрульної поліції. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог Правил до Позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 014292 від 05.09.2016 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11. 2015 року № 1395. Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувався правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Нею винесено постанову згідно ст. 258 КУпАП. ст. 33 КУпАП, встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують. Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано, та слід зазначити,що всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку відповідача. Що стосується посилання позивача на неможливість винесення постанови та розгляду справи поліцейськім «прямо на дорозі», то треба зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 258 КУпАП у випадках, коли не складається протокол, уповноваженими органами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення. Розгляд справи також відбувається на місці вчинення правопорушення. Тому доводи позивача з цього приводу є необґрунтованими і до уваги прийматися не можуть. По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевказане, постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Позивачу ОСОБА_1 було роз'яснено положення ст. 307, 308, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП, а також значиться підпис про отриманні копії постанови серії АР № 014292. Позивачем було допущене грубе порушення правил, а саме здійснення зупинки ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території. В постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні позивачем (а.с.24-26).

Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги, з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 05 вересня 2016року інспектором УПП в м. Дніпропетровськ, рядовим 3 роти 3 батальйону Ходос М.О. винесена постанова Серія АР 2 № 014292, якою ОСОБА_1, керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, по вул. Н. Перемоги, 86 здійснив стоянку менше 10м від прилеглої території, чим порушив п. 15.9 "ґ" ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень (а.с.34).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Керуючись ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Інспектором УПП в м. Дніпропетровськ, рядовим 3 роти 3 батальйону Ходос М.О. відносно ОСОБА_1 було складено постанову про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, здійснив стоянку менше 10м від прилеглої території, чим порушив п. 15.9 "ґ" ПДР України.

Проте для таких висновків не має підстав. При розгляді справи не доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, тож посадовою особою не було з'ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема , необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити, зокрема найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Дане правопорушення не знайшло підтвердження.

Відповідно до п. 15.9 "ґ" Правил дорожнього руху, які затверджено постановок Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, який зазначено в постанові інспектора, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Відповідно до п. 15.9 "и" Правил дорожнього руху, які затверджено постановок Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

При складанні постанови не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення (проступку), за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Викладені в спірній постанові про адміністративне правопорушення серії АР № 014292 від 05 вересня 2016 року обставини в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, жодних допустимих доказів їх достовірності відповідачем надано не було.

Крім того, в постанові інспектором Ходос М.О. зазначено, що ОСОБА_1 порушив п. 15.9 "ґ", а описано правопорушення передбачене п. 15.9 "и" Правил дорожнього руху, які затверджено постановок Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Також інспектор УПП Ходос Марина Олегівна в своїх запереченнях посилається саме на п. 15.9 "и" ПДР.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку про відсутність події та складу правопорушення, у якому позивача визнано винним оскаржуваною постановою про адміністративне правопорушення серії АР № 014292 від 05 вересня 2016 року, якою за ч. 1 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 255,00грн.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 258, 268, 287, 288, 289 КУпАП ст.ст. 3, 11, 17, 18, 19, 69-71, 159-163, КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 05 вересня 2016 року серії АР № 014292, якою за ч.1 ст.122 КУпАП на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 255,00грн., справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков