Справа № 809/1853/16
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2016 р. Справа № 809/1853/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Пазинюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.06.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі - відповідач, Калуська ОДПІ), в якому просила суд визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.06.2016 року про застосування штрафних санкцій на суму 7135 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатом проведеної фактичної перевірки господарського об'єкту, що належить позивачу, працівниками Рогатинського відділення Калуської ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області було складено акт (довідку) № 367/09/10/РРО/ від 10.06.2016 року, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22.06.2016 року. ОСОБА_3 не погоджується із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає, що фактична перевірка була проведена з порушенням порядку проведення перевірок, встановленого Податковим кодексом України. Також позивач заперечує виявлені під час перевірки порушення, зокрема, вказує на те, що в позивача були наявні контрольні стрічки за березень 2016 року. Окрім цього, що стосується порушення: не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації в Книзі обліку доходів і витрат, то представник позивач вказала, що такі обставини не відповідають дійсності, оскільки в Книзі обліку доходів і витрат є записи щодо обліку товарів за травень 2016 року, та наявні прихідні документи на зазначені товари. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає висновки контролюючого органу, вказані в акті перевірки необґрунтованими, а тому просить суд визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.06.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, викладених в письмових запереченнях від 23.12.2016 року № 1065/09-19-10-02/10. Зокрема, представник Калуської ОДПІ вказує на те, що в ході фактичної перевірки господарського об'єкту, що належить ОСОБА_3, працівниками контролюючого органу встановлено ряд порушень законодавства України, зокрема пунктів 10, 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року, а саме: не забезпечено зберігання контрольних стрічок з № 1 від 17.03.2016 року по № 12 від 26.03.2016 року в кількості 12 штук протягом встановленого терміну, а також не відображено обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у Книзі обліку доходів і витрат. Таким чином, представник Калуської ОДПІ вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно. Просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

Відповідно до наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 518 від 01.06.2016 року "Про проведення фактичних перевірок" (а.с. 57) та на підставі направлень на перевірку № 635 від 01.06.2016 року та № 636 від 01.06.2016 року (а.с. 58-59) з метою здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, посадовими особами Головного управління ДФС в Івано-Франківській області проведено фактичну перевірки магазину «Універсал», розташованого за адресою: вулиця Шухевичів, 16, село Княгиничі, Рогатинського району, Івано-Франківської області. За наслідками проведеної перевірки складено акт від 10.06.2016 року № 367/09/10/РРО/ (а.с. 8-9), згідно якого під час фактичної перевірки встановлено порушення порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, а саме: не забезпечено зберігання контрольних стрічок протягом встановленого терміну в книзі ОРО № р/1 від 10.03.2016 року (відсутні контрольні стрічки з № 1 від 17.03.2016 року по № 12 від 26.03.2016 року в кількості 12 шт.); порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (здійснення продажу товарів, які не обліковуються у встановленому порядку, а саме: не відображено облік товарних запасів за місцем їх реалізації у Книзі обліку доходів і витрат. Сума вартості товарів отриманої для їх реалізації на суму 2547,50 грн.

На підставі вказаного акту перевірки від 10.06.2016 року № 367/09/10/РРО/ відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22.06.2016 року, згідно якого до ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції у розмірі 7135 грн. (а.с. 7).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та норми чинного законодавства.

Щодо доводів представника позивача про недотримання контролюючим органом порядку проведення фактичної перевірки, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно пункту 80.1 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пункту 80.2 ПК України передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Згідно пункту 80.5 статті 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

В свою чергу, статтею 81 ПК України встановлено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Так, відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

В даному випадку, згідно копій направлень на перевірку від 01.06.2016 року № 635 та № 636, які наявні в матеріалах справи, службові посвідчення та дані направлення були пред'явлені продавцю - ОСОБА_4, а також було вручено копію наказу від 01.06.2016 року № 518, що підтверджується відповідними підписами ОСОБА_4 на копіях вказаних направлень, датованими 07.06.2016 року та поясненнями вказаної фізичної особи від 07.06.2016 року, яке є додатком до акту перевірки.

При цьому, представник позивача безпідставно посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 27.01.2015 року у справі № 21-425а14, оскільки Верховним Судом України давалась оцінка застосування норм матеріального права, що регулюють порядок проведення документальної перевірки, тобто в інших правовідносинах ніж в цій адміністративній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд не може погодитися з доводами представника позивача про недотримання працівниками контролюючого органу порядку проведення фактичної перевірки, за результати якої складено акт

Що стосується виявленого під час перевірки порушення порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, а саме щодо не забезпечення зберігання позивачем контрольних стрічок протягом встановленого терміну в книзі ОРО № р/1 від 10.03.2016 року (відсутні контрольні стрічки з № 1 від 17.03.2016 року по № 12 від 26.03.2016 року в кількості 12 шт.), то суд встановив таке.

Відповідно до пункту 10 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: друкувати або створювати в електронній формі на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) контрольні стрічки і забезпечувати їх зберігання протягом трьох років.

Згідно акту перевірки від 10.06.2016 року № 367/09/10/РРО/ позивачем не забезпечено зберігання контрольних стрічок протягом встановленого терміну в книзі ОРО № р/1 від 10.03.2016 року, а саме: відсутні контрольні стрічки з № 1 від 17.03.2016 року по № 12 від 26.03.2016 року в кількості 12 шт.

Позивачем подано суду копію витягу з Книги обліку розрахункових операцій № р/1, в якій містяться фіскальні звітні чеки (Z звіти) за період з 17.03.2016 року по 26.03.2016 року в кількості 9 штук: № 2 від 17.03.2016 року, № 3 від 18.03.2016 року, № 5 від 19.03.2016 року, № 6 від 21.03.2016 року, № 8 від 22.03.2016 року, № 9 від 23.03.2016 року, № 10 від 24.03.2016 року, № 11 від 25.03.2016 року, № 12 від 26.03.2016 року (а.с. 21-25). В той же час, відсутні фіскальні звітні чеки № 1, № 4 та № 7. Жодних пояснень щодо даного факту представник позивача суду не надала.

На вимогу суду надати контрольні стрічки №№ 1-12 за період з 17.03.2016 року по 26.03.2016 року, такі контрольні стрічки позивачем суду подані не були.

При цьому, є безпідставними пояснення представника позивача про те, що під час перевірки інспектори відповідача могли перевірити їх наявність на електронному носії, оскільки під час перевірки на вимогу представника контролюючого органу саме на платника покладається обов'язок надати документ в підтвердження наявності тої чи іншої обставини, що є предметом перевірки, незалежно від його форми.

Пункт 5 частини 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачає, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі якщо контрольну стрічку не надруковано або не створено в електронній формі на реєстраторах розрахункових операцій або виявлено спотворення даних про проведені розрахункові операції, інформація про які міститься на контрольній стрічці, створеній в електронній формі.

В даному випадку, контролюючий орган застосував фінансову санкцію в розмірі 170 грн. за кожну із 12 відсутніх контрольних стрічок на загальну суму 2040 грн. Однак суд не погоджується з таким розрахунком фінансових санкцій з огляду на таке.

Зважаючи на наведені обставини справи та вказані норми статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд вважає, що контролюючий орган може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків нероздрукування або нестворення в електронній формі на реєстраторах розрахункових операцій контрольних стрічок. Тобто, відсутність контрольних стрічок суд розцінює як продовжуване порушення, за яке може бути застосовано лише одне покарання - фінансову санкцію в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

При цьому, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 16.04.2013 року в справі № 21-89а13, в якій висловлена правова позиція щодо застосування норм матеріального права при вирішенні спору в правовідносинах, які хоча й не є ідентичними, однак є подібними по суті механізму порушення цих правовідносин та за особливостями застосування відповідальності за їх порушення. Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03.12.2013 року в справі за позовом ТОВ "Манулі Флуіконнекто" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м.Києва про визнання дій протиправними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що контролюючий орган неправомірно здійснив розрахунок фінансових санкцій за не зберігання контрольних стрічок протягом встановленого терміну, нарахувавши 2040 грн. за не зберігання кожної з 12 контрольних стрічок, оскільки загальний розмір штрафної санкції за таке правопорушення має становити десять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 170 грн. незалежно від кількості відсутніх контрольних стрічок.

Щодо порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (здійснення продажу товарів, які не обліковуються у встановленому порядку, а саме: не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у Книзі обліку доходів і витрат), то суд встановив таке.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

В свою чергу, згідно пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Як зазначено в акті фактичної перевірки № 367/09/10/РРО/ від 10.06.2016 року позивач порушив порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме облік товарних запасів за місцем реалізації не відображений у Книзі обліку доходів і витрат. Сума вартості товарів отриманої для їх реалізації 2547,50 грн. Тобто, на думку контролюючого органу, підприємець ОСОБА_3 допустила порушення вищевказаних вимог пункт 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

При цьому, відповідно до статті 20 вказаного Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Виходячи з матеріалів справи, відповідач 22.06.2016 року прийняв оскаржуване податкове-повідомлення рішення, яким також визначив податкові зобов'язання позивачу у вигляді штрафних санцій, розрахованих відповідно до статті 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в розмірі 5095 грн.

Суд не погоджується із доводами відповідача з огляду на таке.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України дійсно передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Предстаник позивача надала суду копію Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність за 2016 рік (а.с. 42-50), оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні. Судом встановлено, що ОСОБА_3 вела Книгу обліку доходів і витрат на виконання вимог пункту 177.10 статті 177 ПК України.

Вказана норма ПК України зобов'язує фізичних осіб-підприємців мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Представник позивача надала суду додаткові письмові пояснення від 28.12.2016 року разом із належним чином завіреними первинними документами, на підставі яких були придбані алкогольні та тютюнові вироби, які описані в акті фактичної перевірки. Зокрема, 28.12.2016 року в судовому засіданні були надані копії фактури № 501 від 21.05.2016 року ТзОВ «Овація», товарного чеку від 21.05.2016 року ТзОВ «Овація», товарного чеку від 10.05.2016 року ТзОВ «Овація».

В зазначених додаткових письмових поясненнях від 28.12.2016 року представник позивача вказала, що надані копії первинних документів підтверджують походження таких товарів: Горілка Медов 0,5 л. - 4 шт., ціна 70 грн. (фактура № 501 від 21.05.2016 року); Горілка Гетьман 0,5 л. - 2 шт., ціна 60 грн. (фактура № 501 від 21.05.2016 року); Горілка Гетьман 0,25 л. - 6 шт., ціна 30 грн. (фактура № 501 від 21.05.2016 року); Горілка Мороша 0,5 л. - 2 шт., ціна 60 грн. (товарний чек від 21.05.2016 року); Горілка Перепілка 0,5 л. - 4 шт., ціна 60 грн. (фактура № 501 від 21.05.2016 року); Сигарети Пріма - 2 шт., ціна 13 грн. (товарний чек від 10.05.2016 року). Вказані первинні документи підтверджують походження та облік наведених товарів на загальну суму 966 грн. Окрім цього, в Книзі обліку доходів і витрат є записи щодо витрат позивача на придбання вказаних товарів в травні 2016 року, хоча й вчиненні з порушенням вимог щодо заповнення відомостей рядка 5 вказаної Книги (зворотній бік арк. 45 матеріалів справи).

В судовому засіданні представник відповідача не змогла пояснити суду чому вищевказані первинні документи та записи щодо них не були взяті до уваги представниками Калуської ОДПІ під час складання акту перевірки № 367/09/10/РРО/ від 10.06.2016 року.

В той же час суд встановив, що згідно додатку № 3 до акту перевірки № 367/09/10/РРО/ від 10.06.2016 року, при проведенні перевірки повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) виявлено 18 найменувань товарів на загальну суму 2547,50 грн., які не обліковані належним чином (а.с. 62-63). При цьому, суд звертає увагу на те, що частина вказаних найменувань товарів у вказаному додатку не містить ідентифікуючих ознак, які дають можливість встановити їх марку, виробника, походження товару (наприклад, п. 8 «Шампанське»). В той же час, в поданих позивачем копіях рахунка-фактури та чеку від 25.05.2016 року відображено придбання товару: «Шампанське «Ук.Радянс. І3» 0,75 б/псл. Також серед зазначених 18-ти найменувань товарів вказані також ті товари, які мають однакове найменування та наведені представником позивача в додаткових письмових поясненнях від 28.12.2016 року та підтверджуються відповідними первинними документами, які відповідають записам в Книзі обліку доходів і витрат. Однак, в додатку № 3 до акту перевірки № 367/09/10/РРО/ від 10.06.2016 року також вказані товари, на які представник позивача не надала жодних бухгалтерських документів. Це стосується таких видів товарів як вино, пиво та сигарети Bond. Пояснень щодо відсутності у позивача первинних документів, які підтверджують їх придбання в травні 2016 року представником позивача суду не подано.

Таким чином, на частину товарів, які зазначені представниками відповідача в додатку № 3 до акту перевірки № 367/09/10/РРО/ від 10.06.2016 року, позивач подала копії первинних документів на їх придбання; частину номенклатури товару, яка зазначена в додатку № 3 до акту перевірки № 367/09/10/РРО/ від 10.06.2016 року, не можливо ідентифікувати та порівняти з поданими позивачем первинними документами на придбання товарів; на частину товару позивачем не подано первинних документів в підтвердження їх придбання.

З огляду на вказані обставини, виходячи з диспозиції норми пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", якою передбачено обов'язок суб'єктів господарювання вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, та здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку, та санкції за вказане правопорушення, визначеної статтею 20 вказаного Закону - у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - суд не може погодитися з обрахунком відповідачем розміру фінансової санкції в сумі 5095 грн.

Як передбачено п.3 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи те, що контролюючим органом при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 22.06.2016 року за № не було повно досліджено дані Книги обліку доходів і витрат та первинні документи позивача на придбання товару в травні 2016 року, для встановлення вартості не облікованих товарів за місцем їх придбання, то суд вважає таке рішення прийнятим без дотримання критерію обґрунтованості. З огляду на вищевказані порушення щодо повноти дослідження контролюючим органом вказаних обставин та недоліки щодо оформлення додатку № 3 до акту перевірки від 10.06.2016 року, суд не може самостійно встановити вартості таких товарів.

При цьому, слід зазначити, що суд не може підміняти собою контролюючий орган та визначити суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), які підлягають нарахуванню платнику податків.

Окрім цього, для з'ясування правомірності застосування до позивача фінансової санкції в розмірі 5095 грн., суд також звертає увагу на те, що пунктом 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", передбачено лише те, що законодавством має бути визначено порядок обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Однак, на даний час будь-якого нормативно-правового документу, який би затверджував такий порядок обліку, в тому числі форми, - не існує. Таким чином, наявність передбаченого законом обов'язку платника податків щодо ведення обліку товарних цінностей, однак за відсутності передбаченого реального механізму ведення такого обліку, не сприяє правовій визначеності в спірних правововідносинах, так як фактично перекладає з Держави на приватну особу надмірний тягар по виконанню обов'язку в публічних правовідносинах, правила поведінки в яких такого платника податків мають бути чітко визначені законодавством.

Як зазначалось вище, відповідно до пункту 177.10 статті 177 ПК України, форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Так, форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення затверджені наказом Міністерства доходів та зборів України від 16.09.2013 року № 481. Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

В свою чергу, пункт 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, встановлює порядок заповнення відповідних граф вказаної Книги. Так, у графі 1 зазначається дата запису; у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3); у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня; у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо; у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Отже, порядок заповнення відповідних граф вказаної Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, не містить жодних вимог про облік товарних запасів за місцем проведення розрахунків.

Щодо пояснень представника відповідача з посиланням на постанову Верховного Суду України від 25.02.2014 року в справі № 21-19а14, то суд вказує на таке.

У вказаній правової позиції Верховного Суду України зазначено, що аналіз норм, передбачених пунктом 12 статті 3 та статтею6 Закону України від 6 липня1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 265/95-ВР), дає підстави вважати, що обов'язок ведення обліку товарних запасів не міг бути покладений на фізичних осіб - підприємців, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування відповідно до Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" (чинного на час виникнення спірних відносин). Натомість фізичні особи - підприємці, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону № 265/95-ВР були зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством. Тобто, Верховний Суд України в наведеній правовій позиції від 25.02.2014 року по справі № 21-19а14, при розгляді правовідносин, що мали місце в 2010 році, лише констатує обов'язок фізичних осіб - підприємців, які перебували на загальній системі оподаткування, вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством, на підставі пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Натомість Верховний Суд України не давав оцінки нормам матеріального права, які безпосередньо встановлюють порядок ведення обліку товарних запасів у період проведення фактичних перевірок позивача в 2015 році. Таким чином, вказана правова позиція Верховного Суду України не має значення для правильного вирішення цієї адміністративної справи.

Підсумовуючи вказане, суд дійшов висновку позов задовольнити частково: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 22.06.2016 року в частині застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 штрафної (фінансової) санкції (штрафу) в розмірі 6965 грн. (7135 грн. - 1870 грн. - 5095 грн.), в задоволенні решти позову, а саме: застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) в розмірі 170 грн., - відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви додано квитанцію № 0.0.668473708.1 від 13.12.2016 року про сплату позивачем судового збору в розмірі 551,21 грн. (а.с. 3). Доказів понесення інших судових витрат позивачем не подано. Також не подано доказів понесення судових витрат відповідачами.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 538,08 грн.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 22.06.2016 року в частині застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 штрафної (фінансової) санкції (штрафу) в розмірі 6965 (шість тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) гривень.

В задоволенні решти позову відмовити.

Cтягнути на користь ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (податковий номер 38608908, місцезнаходження: вулиця Стуса, будинок 2, місто Калуш, Івано-Франківська область, 77300) - 538 (п'ятсот тридцять вісім) гривень 08 копійок судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 03.01.2017 року.