Справа № 220/2420/16-а
Суддя: Яненко Г. М.
Дата ухвалення: 2017-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 220/2420/16-а
Номер провадження 2-а/220/8/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2017 року смт Велика Новосілка Донецької області

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Яненко Г.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Великоновосілківської районної державної адміністрації, за участю третьої особи Державного реєстратора Великоновосілківської районної державної адміністрації про зобовязання відповідача скасувати розпорядження голови Великоновосільківської райдержадміністрації, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, скасування реєстраційного номера прав на нерухоме майно - земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року, 04 листопада 2015 року, 09 лютого 2016 року (справи №№ 21-493а14, 21-3296а15, №816/3735/14 відповідно).

У своїй постанові «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30ЦКземля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Статтею 80 ЗК України установлено, що субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування чи відповідні органи державної влади.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України, органи державної влади при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним субєктом земельних відносин.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами КАС.

У відносинах, які склалися між сторонами, відповідач, як власник землі, вільний у виборі субєкта щодо надання йому права купівлі земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій, а прийняті ним рішення є ненормативними актами, які вичерпали свою дію після їх реалізації.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 109 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Одночасно, суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що залежно від змісту його порушеного права спір може бути розглянуто в порядку цивільного або господарського судочинства відповідно.

В порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачений судовий збір може бути повернуто за заявою особи яка його сплатила ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109,158,160,165,186 КАС України, суддя

ухвалив

У прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до Великоновосілківської районної державної адміністрації, за участю третьої особи Державного реєстратора Великоновосілківської районної державної адміністрації про зобовязання відповідача скасувати розпорядження голови Великоновосільківської райдержадміністрації, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування реєстраційного номера прав на нерухоме майно, відмовити.

Судовий збір сплачений квитанцією №147 від 27 грудня 2016 року в сумі 551 (пятсот пятдесят одній) грн. 20 коп. підлягає поверненню ОСОБА_1 (код НОМЕР_1).

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя Г.М.Яненко