Справа № 824/13/17-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2017-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

824/13/17-а

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

06 січня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/13/17-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши позовну заяву Чернівецької митниці ДФС України до «S.C.TRANS TRUCK SERVICES S.R.L.» про стягнення митних платежів та зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Чернівецька митниця ДФС України звернулась до суду з позовом до «S.C.TRANS TRUCK SERVICES S.R.L.» про стягнення митних платежів та зобов’язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- зобов’язати «S.C.TRANS TRUCK SERVICES S.R.L.» (Румунія, Jud. IASI, COM.GORBAN Nr.88) відповідно до вимог статті 302 Митного кодексу України самостійно нарахувати та сплатити пеню одночасно зі сплатою митних платежів.

Частиною першою статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної з’ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства визначає Кодекс адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-ІV.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктами 7, 8, 9 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду; відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов’язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем – орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Поряд з цим, частиною третьою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ.

Згідно пункту 5 частини другої вказаної статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Отже, суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у публічно-правовому спорі тільки у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Тобто, законодавець обмежує право органів владних повноважень на звернення з адміністративним позовом до суду, посилаючись лише на передбачені законом випадки. Таким чином, лише у виняткових випадках, спеціально передбачених законодавством, відповідачем в адміністративному процесі за позовом суб’єкта владних повноважень може бути фізична чи юридична особа, яка не має владних повноважень.

Частиною четвертою статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

З наведеної норми процесуального права вбачається, що за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень відповідачами можуть бути лише такі суб’єкти як:

1) громадяни України;

2) іноземці;

3) особи без громадянства;

4) об'єднання громадян України, іноземців чи осіб без громадянства;

5) юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III громадянство України - правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках; особа - фізична особа; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином.

Аналогічного змісту визначення іноземців та осіб без громадянства наведено і в статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VІ.

Згідно частини першої статті 80 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-ІV юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Такий порядок визначено Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV.

Отже, за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень відповідачем може бути: 1) громадян України, тобто фізична особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; 2) іноземець, тобто фізична особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; 3) особа без громадянства, тобто особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином; 4) об’єднання указаних осіб; 5) юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, тобто організації, створені і зареєстровані у встановленому законом України порядку.

Однак, згідно позовної заяви, поданою Чернівецькою митницею ДФС як суб'єктом владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем є фірма-перевізник «S.C.TRANS TRUCK SERVICES S.R.L.» (Румунія), тобто юридична особа іншої держави, яка в силу наведених вище приписів не належить до кола суб’єктів, які можуть бути відповідачем в адміністративній справі за зверненням суб'єкта владних повноважень.

При цьому Чернівецькою митницею ДФС у позові не було наведено норм (передбачених законом випадків), які дають право названому державному органу на звернення саме до адміністративного суду з позовом до юридичної особи іншої держави про стягнення митних платежів та зобов’язання відповідно до вимог статті 302 Митного кодексу України самостійно нарахувати та сплатити пеню одночасно зі сплатою митних платежів.

Посилання Чернівецької митниці ДФС у позові в обґрунтування підсудності даної справи Чернівецькому окружному адміністративному суду на положення Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року №2709-ІV (зокрема статтю 76 закону) є помилковими, оскільки цей закон, згідно його преамбули, встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до визначення, наведеного у статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Між тим, зважаючи на наведені вище норми Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку адміністративного судочинства розглядаються спори публічно-правового характеру.

Безпідставними є посилання позивача в обґрунтування підсудності даної справи Чернівецькому окружному адміністративному суду і на положення статей 4, 6, 17, 19, 50, 105 та 115 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки цими нормами не передбачено право суб’єкта владних повноважень на звернення до адміністративного суду з позовом до іноземної юридичної особи про стягнення митних платежів та зобов’язання самостійно нарахувати й сплатити пеню.

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно частини шостої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни та юридичні особи України.

Отже, згідно указаної норми, іноземні юридичні особи можуть бути лише позивачами в адміністративній справі, тобто особами, які вирішили скористатись правом на судовий захист, а не особами, до яких звернена вимога – відповідачами.

Не містяться положення щодо права митного органу як контролюючого органу на звернення саме до адміністративного суду з позовом до юридичної особи іншої держави про стягнення митних платежів та зобов’язання самостійно нарахувати й сплатити пеню і в Митному кодексі України від 13 березня 2012 року №4495-VІ, Податковому кодексі України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (зокрема, в статті 20 Податкового кодексу України, якою визначено права контролюючих органів, відсутня норма, якою б передбачалось право митного органу звертатися до адміністративного суду з такого роду позовом), Митній конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП від 14 листопада 1975 року (дата набрання чинності для України 11 жовтня 1994 року), додатковій угоді №56 до Угоди між Державною митною службою України і Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України від 30 липня 1999 року, про які також зазначає Чернівецька митниця ДФС у позовній заяві.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву суб'єкта владних повноважень - Чернівецької митниці ДФС України до юридичної особи, яка не є суб'єктом владних повноважень, іншої держави - «S.C.TRANS TRUCK SERVICES S.R.L.» (Румунія) про стягнення митних платежів та зобов’язання самостійно нарахувати й сплатити пеню не належить розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за даною позовною заявою.

Суд звертає увагу позивача на положення статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, у відповідності до якої сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Оскільки в даному випадку судом першої інстанції відмовлено у відкриті провадження за позовною заявою Чернівецької митниці ДФС, при поданні якої було сплачено судовий збір у розмірі 6690,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1808 від 21 грудня 2016 року, то вказана сума судового збору може бути повернута позивачу за ухвалою суду в разі звернення з відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Чернівецької митниці ДФС України до «S.C.TRANS TRUCK SERVICES S.R.L.» про стягнення митних платежів та зобов’язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на цю ухвалу може бути подано до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п’яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.П. Лелюк