Справа № 804/7085/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2016 р. Справа № 804/7085/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук - Борисенко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України про визнання відповіді неправомірною, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -
25 жовтня 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до Антимонопольного Дніпропетровського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України (далі - відповідач), у якому позивач просить:
- визнати безпідставними, протиправними Акт №16 від 19.10.2016 та повернення спірної скарги, яку позивач направляв в Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України;
- стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди 2000 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач направляв відповідачу Скаргу від 18.10.16, в якій ОСОБА_1 просить вжити заходів щодо відновлення газопостачання його квартири. Проте вказана скарга була повернута позивачу актом №16 від 19.10.2016, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не було надано усіх зазначених в тексті скарги додатків, що, на думку позивача, є протиправним. Позивач зазначає, що вказаних додатків і не повинно було бути, оскільки в кінці скарги був перелік прикладених документів. Крім того позивач зазначає, що такими діями йому було завдано моральну шкоду, що призвело до тяжких душевних страждань, а тому вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи.
Від представника відповідача надійшли письмові заперечення, в яких відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У судове засідання представник відповідача з'явився, проти розгляду справи в письмовому провадженні не заперечував.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.
Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 на підставі статті 12 Закону України «Про звернення громадян» звернувся до Дніпропетровського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України зі скаргою від 18.10.2016, в якій просив вжити заходів щодо відновлення газопостачання його квартири.
Актом від 19.10.2016 №16 позивачу було повернуто його скаргу та зазначено, що у конверті були відсутні усі зазначені у тексті заяви додатки.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян").
Так, ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяці від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.
З матеріалів справи вбачається, що подана ОСОБА_1 скарга від 18.10.2016, в якій він просив вжити заходів щодо відновлення газопостачання його квартири була йому повернута без надання належної відповіді та не розглянута з посилання не те, що позивачем не було надано усіх зазначених в тексті скарги додатків.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що вимоги визначенні статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» позивачем було дотримано, а тому суд не вбачає підстав для не розгляду поданої ОСОБА_1 скарги та її повернення, посилаючись на те, що у скарзі відсутні зазначені додатки.
У своїх письмових запереченнях представник відповідача зазначила, що Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету у своїй діяльності керується Інструкцією з діловодства Дніпропетровському обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України, затвердженого наказом голови Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.10.2013 №70, прийнятою відповідно до Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1242 (далі - Типова інструкція).
Згідно абзаців 2, 3 пункту 151 Типової інструкції, у разі виявленні відсутності додатків, зазначених у документі, або окремих аркушів, а також помилок в оформленні документа, що унеможливлює його виконання (відсутність підпису, відбитку печатки, грифу затвердження тощо) документ не реєструється і відправникові надсилається письмовий запит або йому повідомляється про це телефоном. При цьому на документі робиться відповідна відмітка із зазначенням дати запиту (розмови телефоном), посади та прізвища особи, якій зроблено запит, підпису, ініціалів (ініціалу імені) та прізвища особи, що здійснила запит.
У разі відсутності або нецілісності вкладень, пошкодження конверта, упакування, що призвело до неможливості прочитання тексту документа, складається акт у двох примірниках. Один примірник акта надсилаєш» відправникові, інший - зберігається у службі діловодства.
Абзацом 2 пункту 140 Інструкції територіального відділення визначено, що у разі відсутності або нецілісності вкладень (документа або додатків до нього), пошкодження конверта, упакування, а також помилок в оформленні документа, що унеможливлює його виконання (відсутність підпису, відбитка печатки, грифа затвердження тощо), що призвело до неможливості прочитання тексту документа, служба діловодства складає акт у двох примірниках; перший разом з документом надсилається відправнику, а другий залишається у службі діловодства.
Суд не погоджується з твердженням відповідача щодо посилання у поверненні скарги позивача на вимоги Типової інструкції, оскільки ОСОБА_1 звертався до Дніпропетровського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України на підставі Закону України «Про звернення громадян», а тому відповідач, надаючи відповідь на скаргу, повинен був керуватись положеннями саме вказаного Закону, а не Типової інструкції.
Таким чином, з огляду на викладені норми, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно було повернуто скаргу ОСОБА_1 від 18.10.2016, а тому позовні вимоги в частині визнання безпідставними, протиправними Акт №16 від 19.10.2016 та повернення спірної скарги, яку позивач направляв в Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України підлягають задоволенню.
Суд не знаходить обґрунтування для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 2000 грн. з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. за № 4 моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
Згідно з абзацем 2 п. 5 постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. за № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом не встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу, адже на підтвердження наявності порушення звичної душевної рівноваги позивача, наявності негативного психічного впливу, значних хвилювань, позивачем доказів надано не було (такими доказами могли бути, наприклад, відповідні медичні довідки про погіршення стану здоров'я, перелік куплений ліків щодо відновлення нервової системи тощо). Крім того, суду не зрозуміло чому сума моральної шкоди складає 2000 грн. Посилання позивача на те, що розмір моральної шкоди встановлюється до внутрішнього переконання особи не може бути обґрунтованим та належним фактом, а тому позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають.
Крім того, відповідно до ст. 116 КАС України постановлення окремої ухвали -це право, а не обов'язок суду. Окрема ухвала -це різновид судового рішення, яке може бути прийнято судом у випадку, коли під час розгляду справи суд виявив порушення закону.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Стовно сплати судового збору суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 26.10.2016 у даній справі було розстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору.
Таким чином, у зв'язку з тим, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, суд зазначає, що судовий збір за подання до суду позову ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України про визнання відповіді неправомірною, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди не підлягає стягненню.
За таких обставин, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача в частині визнання безпідставними, протиправними Акт №16 від 19.10.2016 та повернення спірної скарги, яку позивач направляв в Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.
Керуючись статтями 94, 128, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України про визнання відповіді неправомірною, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Визнати безпідставними, протиправними Акт №16 від 19.10.2016 та повернення спірної скарги, яку позивач направляв в Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 13.12.2016 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді Н.В. Захарчук-Борисенко Н.В. Захарчук-Борисенко В.В.Кухар