Справа № 754/14411/16-а
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2017-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/108/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 січня 2017 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Панченко О.М. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21.11.2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відмову Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» протиправною, зобов»язати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ починаючи з 23.04.2016 року зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 03.08.1982 по 01.06.2001 року на Приватному підприємстві «Київфундаментбуд».

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02.06.2016 року він звертався до Відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. Листом від 02.08.2016 року Управління відмовило йому у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки відсутній стаж по списку №2, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки відповідач не зарахував період його роботи з 03.08.1982 року по 01.06.2001 року на посаді газоелектрозварника і електрозварника, посилаючись на те, що ця професія не відповідає нормативним документам. Вважає таку відмову в призначенні йому пенсії на пільгових умовах протиправною, тому був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідачем по справі Лівобережним об»єднаним управлінням пенсійного фонду України в м. Києві у визначений судом строк не подано до суду письмових заперечень проти позову або заяву про визнання позову, тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

На підставі ст. 183-2 КАС України розгляд справи проводиться у скороченому провадженні, без виклику сторін, які беруть участь у справі, та без проведення судового засідання.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці позивача він працював повний робочий день з 03.08.1982 року по 01.06.2011 року газоелектрозварником і електрозварником на ПП «Київфундаментбуд».

Професія «електрозварники та їх підручні» віднесена до Списку №2 розділ ХХХІІ «Загальні професії», затвердженого постановою КМ СРСР від 22.08.1956 року №1173 та професія «електрозварник ручного зварювання» передбачена розділом ХХХІІІ «Загальні професії» затвердженого постановою КМ СРСР від 26.01.1991 року №10 та постановою КМ України №162 від 11.03.1994 року.

У Списку №2, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 у період роботи позивача з 01.08.1976 р. до 26.01.1991 р. (дата набрання чинності списків, затверджених постановою КМ СРСР від 26.01.1991 р. №10 відсутня професія «газоелектрозварника», проте у постанові Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 до Списків №2 в розділі ХХХІІ «Загальні професії» віднесені посади «електрозварників та їх підручних» і «газозварників та їх підручних».

Вищий Адміністративний суд України в своїй ухвалі від 28.07.2015 К/800/23214/15 зазначає, що «доводи відповідача про те, що таких професія, як «газоелектрозварник» та «електрогазозварник» у вказаному Списку не передбачено, суперечить положенням Порядку №383 та конституційним правам позивача на пільгове пенсійне забезпечення».

Позивач надав відповідачу пакет необхідних документів, в тому числі уточнюючу довідку №29-16 від 25.05.2016 року про пільговий характер роботи в період з 03.08.1982 року по 01.06.2001 року на ПП «Київфундаментбуд». Уточнююча довідка відповідає формі, що затверджена додатком №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книги або відповідних записів у ній, затвердженої Постановою КМУ від 12.08.1993 №637. Згідно довідки позивач 18 років 2 місяці працював за професією, що передбачена Розділом ХХХІІ «Загальні професії» Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з тяжкими умовами праці, робота в яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджена Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 р. та передбачена розділом ХХХІІІ «Загальні професії» код 906, затвердженого постановою КМ СРСР від 26.01.1991 р. №10 та постановою КМ України №162 від 11.03.1994 року.

Робоче місце позивача було атестовано, що підтверджується довідкою, яка уточнює пільговий характер роботи, а також наказом №82 від 12.12.1994 згідно якого робота за професією газоелектрозварювальника (КП26) надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, наказом №91 від 27.10.1999 року згідно якого робоче місце електрозварника ручного зварювання (КП 26) було проатестоване та внесено до переліку професій, що надає право на призначення пільгової пенсії за віком за списком №2, наказом №14 від 13.01.2001 року згідно якого робоче місце за професією електрозварник ручного зварювання проатестоване та надає право на призначення пільгової пенсії за Списком №2.

02.06.2016 року позивач звертався до Відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Листом від 02.08.2016 року Управління відмовило позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки відсутній стаж по списку №2, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки відповідач не зарахував період його роботи з 03.08.1982 року по 01.06.2001 року на посаді газоелектрозварника і електрозварника, посилаючись на те, що ця професія не відповідає нормативним документам..

За правилами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади і у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра соціальної політики України, а також Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, та організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією.

Управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є підвідомчими органами Фонду та разом утворюють систему органів Фонду.

Преамбула Закону «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що всім непрацездатним громадянам України гарантується право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Держава гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Пунктом «б» частини першої статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 цього Закону, на 1 рік за 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам.

Відповідно до статті 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначений постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 (далі-порядок).

Так пункт 3 порядку передбачає, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пункт 20 порядку передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Крім цього, суд зазначає, що пунктом 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).

До спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд застосовує постанову Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах».

З'ясувавши обставини справи та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд констатує що позивач був зайнятий повний робочий день на роботах із шкідливими умовами праці, який дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, має необхідний стаж роботи зі шкідливими умовами.

Отже позивач відповідно до норм чинного законодавства має право на отримання на пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку».

Відповідно до частини першої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, констатує, що відповідач не довів, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково з 02.08.2016 року, а саме з моменту, коли позивач отримав відмову відповідача в призначенні йому пільгової пенсії.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 94 КАС, суд зазначає, що на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 19, 46 Конституції України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. 2, 18, 71, 93, 99, 100, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Лівобережне Об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 02.08.2016 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 03.08.1982 року по 01.06.2001 року на Приватному підприємстві «Київфундаментбуд».

За рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, а саме Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551.21 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О. М. Панченко