Справа № 159/4881/16-а
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2017-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/4881/16-а
Провадження № 2-а/159/65/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щеюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Демиденко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про визнання бездіяльності, зобов»язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

22.12.16 р. позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом, просить визнати бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2016 р.; зобов»язати відповідача здійснити перерахунок і нарахувати та виплатити певну суму такої допомоги за 2016 р. йому як учаснику бойових дій. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 08.04.15 р. і має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У 2016 р. відповідачем було нараховано і виплачено щорічну разову грошову допомогу в сумі 920 грн., хоча учасникам бойових дій щорічно, до 05 травня виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. 03.11.16 р. він звернувся до відповідача із відповідною заявою. У відповідь отримав лист відповідача № 4 300/1.42 від 10.11.16 р. про відмову. Покликаючись на ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», ст. 17 - 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зазначає, що підстав для звуження чи зменшення такої соціальної пільги немає. Покликаючись на ст. 22 Конституції України, зазначає про невідповідність Конституції України постанови КМ України № 141 від 02.03.16 р. «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вважає, що має місце бездіяльність відповідача щодо перерахунку йому щорічної одноразової грошової допомоги у 2016 р. до 5 травня як учаснику бойових дій; просить визнати таку бездіяльність та зобов'язати відповідача провести перерахунок, нарахувати та виплатити йому як учаснику бойових дій щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 р. в сумі 4 730 грн. відповідно до ст. 12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведення виплат, з врахуванням раніше виплаченої суми.

29.12.16 р. відповідачем було подано до суду письмове заперечення проти позову, обґрунтоване тим, що у 2016 р. позивачеві, дійсно, було виплачено разову грошову допомогу до 5 травня в сумі 920 грн. як учаснику бойових дій, тобто, у розмірі, встановленому постановою КМ України від 02.03.16 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Право встановлення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня надано КМ України з 01.01.15 р. Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.14 р. № 79 - VIII, якими внесено зміни до Прикінцевих положень БК України. Покликаючись на рішення КС України від 25.01.12 р. № З - рп/2012, п. 26 Прикінцевих положень БК України, зазначає, що має місце суперечність між нормами законів, що мають однакову юридичну силу: Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» і п. 26 Прикінцевих положень БК України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Закону та підзаконного акта, як про це зазначає позивач. Покликаючись на рішення КС України № 4 - зп від 03.10.97 р. у справі набуття чинності Конституцією України, рішення КС України від 25.01.12 р. № 3 - рп/2012, рішення КС України від 26.12.11 р. № 20 - рп/2011, ст. 22 Загальної декларації прав людини, зазначає, що посилання позивача на неконституційність положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» є недоречним, оскільки не відноситься до суті справи. Право встановлювати розміри виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня надано КМ з 01.01.15 р. Законом № 79 - VIII від 28.12.14 р. Таке положення Закону України неконституційним не визнавалось. Вважає, що ст. 22 Основного Закону не порушена, оскільки гарантовані конституційні права і свободи не скасовувались, звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод не було.Просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, обгрунтувавши їх доводами, наведеними у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнала, надала суду пояснення, аналогічні наведеним у письмовому запереченні відповідача проти позову. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Так, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, що здійснює держава в межах її соціально - економічних можливостей.

Конституційний Суд України в рішенні від 26.12.11 р. № 20 - рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Судом встановлено, що позивач, дійсно, має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення учасника бойових дій, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Як вбачається з копії листа відповідача № 4 300/1.42 від 10.11.16 р., ним у 2016 р. виплачено позивачеві допомогу до 5 травня в розмірі 920 грн. відповідно до вимог Постанови КМ України від 02.03.16 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена вище норма означає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені у новій редакції положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються КМ України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10 - рп/2008 від 22.05.08 р. наведені положення визнані неконституційними.

Отже, починаючи з 22.05.08 р. відновлено дію ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

Поряд з цим, згідно п. 63 (І) Закону України від 28.12.14 р. № 79 - VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розд. VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України доповнений п. 26, яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Це положення закону неконституційним НА ЧАС РОЗГЛЯДУ СПРАВИ не визнавалося.

Відповідно до п. 1 постанови КМ України від 02.03.16 р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» - у 2016 р. виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Мінсоцполітики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соцзахисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно - правові акти, що мають однакову юридичну силу, але по - різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4 - зп від 03.10.97 р. у справі набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по - різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Отже, відповідач, здійснюючи позивачеві нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня у 2016 р., правомірно діяв відповідно до Закону України від 28.12.14 року № 79 - VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», (чинного з 01.01.15 р.), та відповідно до постанови КМ України від 02.03.16 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань".

При вирішенні спору суд враховує позицію Вищого адміністративного суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, ухвалу від 19.02.16 р. у справі № К/800/4176/16 (№753/13867/15-а).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання бездіяльності відповідача щодо перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році, зобов»язання відповідача до вчинення дій, що складають позовні вимоги позивача. А тому у задоволенні позову слід відмовити.

Так як позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень ч. 5 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 86, 94, 159 - 163, 186, 254 КАС України, ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 26 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» БК України, п. 1 постанови КМ України № 141 від 02.03.16 р. «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:І. М. Логвинюк