Справа № 199/9435/16-а
Суддя: Руденко В. В.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/9435/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

10.01.2017 року суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Руденко В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що він з 01.09.1994 року по 20.08.2002 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 27.08.2002 року по теперішній час працює в органах прокуратури України. 22.11.2016 він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою 20 років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровською області. Відповідачем листом №3660/05/33 від 28.11.2016, на підставі рішення Комісії №73 від 28.11.2016, було відмовлено йому в призначенні пенсії за вислугою років у зв'язку із тим, що стаж роботи на спеціальних посадах, який дає право на зазначений вид пенсії становить лише 14 років 02 місяці 06 днів, при необхідному в період звернення з 01.10.2016 по 30.09.2017 - 23 роки, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років оскільки, відповідно до п.6 ст. 86 Закону України Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону «стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання».

Також листом №3660/05/33 від 28.11.2016 повідомлено, що наданий позивачем в якості підтвердження наявної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вкладиш до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.12.1992 - є не дійсним. Відповідно до п.3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок від 29.07.1993 № 58 (зі змінами) згідно якої у разі коли в трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона додається вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Позивач вважає відмову відповідача у призначення йому пенсії за вислугою років протиправною, та просить суд зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити йому пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та виплачувати її з 22.11.2016, виходячи із розрахунку - 90 відсотків від суми заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії.

Відповідачем надано до суду письмові заперечення в яких відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки порушень чинного законодавства при вирішенні питання про призначення пенсії не вбачається.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 01.09.1994 року по 20.08.2002 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 27.08.2002 року по теперішній час працює в органах прокуратури України. 22.11.2016 він звернулася до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську із заявою про призначення йому пенсії за вислугою 20 років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровською області. Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро листом №3660/05/33 від 28.11.2016, на підставі рішення Комісії №73 від 28.11.2016, було відмовлено йому в призначенні пенсії за вислугою років у зв'язку із тим, що стаж роботи на спеціальних посадах, який дає право на зазначений вид пенсії становить лише 14 років 02 місяці 06 днів, при необхідному в період звернення з 01.10.2016 по 30.09.2017 - 23 роки, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років оскільки, відповідно до п.6 ст. 86 Закону України Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону «стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання».

Окрім того, згідно зазначеного листа від 28.11.2016, наданий позивачем в якості підтвердження наявної вислуги років, яка дає право на призначення йому пенсії, вкладиш до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.12.1992 - є не дійсним. Відповідно до п.3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок від 29.07.1993 № 58 (зі змінами) згідно якої у разі коли в трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона додається вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Також відмову мотивовано тим, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються.

Таке обґрунтування відповідача щодо відмови призначення позивачу пенсії не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки Згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратуру не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховані страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. До 20- річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 Закону України «Про прокуратуру», у тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

З 01 жовтня 2011 року до ч.І ст.50-1 Закону України «Про прокуратури» було внесено зміни та прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014 року та Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII.

Змінами у статті 86 нового Закону України «Про прокуратуру» та Законом №76-УІІІ від 28.12.2014 встановлено новий порядок призначення та визначення розміру пенсії за вислугу років прокурорам та слідчим, яким погіршено умови пенсійного забезпечення та суттєво порушено законодавчо визначені до цього гарантії пенсійного забезпечення для прокурорсько-слідчих працівників, а саме збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та зменшено розмір відсотків призначеної пенсії від суми їхньої заробітної плати.

На підставі п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-УІІІ з 01.06.2015 взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та інших Законів України,

Вирішуючи питання про застосування Закону в часі, необхідно виходити із того, що згідно ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовано. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Згідно з ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що положення ч.І ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність поширюється на фізичних осіб (п.З мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», передбачено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Водночас пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Більше того, в п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: - «В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів».

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Рішенням Конституційного суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визнано неконституційними положення Закону в частині зменшення розміру довічного грошового утримання судді та пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення "Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону «Про судоустрій і статус суддів». Цим же розділом вказаного Закону скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Закону «Про прокуратуру», що також не відповідає Конституції України. Оскільки, всі громадяни України рівні перед законом, то застосування закону до одних громадян і не застосування до інших не повинно мати місце.

Внесенням змін до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-У111 від 28.12.2014 та припинення призначення пенсій за вислугу років Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-У111 від 02.03.2015, у порушення ст. 22 Конституції України, суттєво звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги; зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати, порядку її розрахунку та скасовано право прокурора на пенсійне забезпечення за вислугою років.

Так, відповідно до ч.6 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі слідчими та на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ.

З довідки № 30/ОК-3-3455 «Про проходження служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1» виданої Дніпропетровським міським управлінням ГУМВС України в Дніпропетровської області 08.12.2016, вбачається, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.09.1994 по 20.08.2002, тобто безперервно протягом - 7 років 11 місяців 19 днів.

Відповідно до довідки № 11-1756вих16 від 20.12.2016 вбачається, що з 27.08.2002 року по теперішній час позивач працює в органах прокуратури України:

з 27.08.2002 по 18.03.2008 на посаді слідчого прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська;

з 19.03.2008 по 22.03.2011 на посаді старшого слідчого прокуратури м. Дніпропетровська;

з 23.03.2011 по 17.01.2013 на посаді слідчого в особливо важливих справах прокуратури м. Дніпропетровська;

з 18.01.2013 по 11.08.2013 на посаді старшого прокурора прокуратури м. Дніпропетровська;

з 12.08.2013 по 12.01.2015 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при проваджені досудового розслідування, оперативно-розшукової діяльності та процесуального керівництва управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури Дніпропетровської області;

з 13.01.2015 по 30.03.2015 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у судах управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Дніпропетровської області;

з 31.03.2015 по 21.07.2015 на посаді старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у судах управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Дніпропетровської області;

з 22.07.2015 по 25.01.2016 на посаді прокурора аналітично-методичної групи відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні управління організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Дніпропетровської області;

з 26.01.2016 по 30.06.2016 на посаді прокурора аналітично-методичної групи відділу організації підтримання державного обвинувачення в суді у місцевих прокуратурах управління підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області;

з 01.07.2016 по 07.08.2016 на посаді прокурора аналітично-методичної групи відділу забезпечення державного обвинувачення у регіоні управління підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області;

з 08.08.2016 по т. час на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управляння нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області.

Дані щодо загального стажу роботи, що дає право на призначення позиачу пенсії за вислугу 20 років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», які відображені в довідці № 30/ОК-3-3455 від 08.12.2016 та довідці № 11-1756вих16 від 20.12.2016, в повному обсязі підтверджують наявний трудовий стаж, відомості щодо якого містяться у вкладиші до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.12.1992, виданому на моє ім'я 01.12.1992.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, право позивача на призначення пенсії за вислугою років є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Відповідно до ст.94 КАС України з державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 7-9, 11-12, 17, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську № 73 від 28.11.2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001).

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та виплачувати її з 22.11.2016 року, виходячи із розрахунку - 90 відсотків від суми заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКУ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська) на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя