Справа № 2-а-2/10
Суддя: Карбовнік І. М.
Дата ухвалення: 2010-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Миколаївський районний суд Львівської області
Справа № 2а-2/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2010 року Миколаївський районний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Карбовніка І.М.

при секретарі Данилів О.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представників третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Головного управління юстиції у Львівській області, треті особи: Миколаївське районне управління юстиції Львівської області, відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про визнання протиправними дій відповідача щодо звільнення позивача з публічної служби та ненадання позивачу після звільнення посади на публічній службі та зобовязання відповідача поновити на публічній службі та виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

19.04.2007року ОСОБА_5 предявив адміністративний позов до Головного управління юстиції у Львівській області про відновлення трудових прав: поновлення на роботі на посаді державного виконавця Державної виконавчої служби у Миколаївському районі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В підтвердження позовних вимог покликається на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2006р. №1622 ліквідовано Департамент державної виконавчої служби. Ця постанова набирала чинності одночасно з Законом України „Про внесення змін до законів України „Про виконавчу службу та „Про виконавче провадження щодо реформування органів державної виконавчої служби від 22.12.2006р. Згідно з цим законом органами державної виконавчої служби є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районні, міські ( міст обласного значення) районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Наказом Департаменту ДВС від 19.01.2007р. №2 „Про ліквідацію регіональних та територіальних органів державної виконавчої служби було ліквідовано в тому числі Державну виконавчу службу Львівської області та державну виконавчу службу у Миколаївському районі. 23.01.2007року його було повідомлено про реформування органів державної виконавчої служби відповідно до вищеназваних законів та постанови КМ України та попереджено про майбутнє звільнення від займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Головне управління юстиції у Львівській області створене на підставі наказу Міністерства юстиції України №21/5 від 25.01.2007р. на базі обласного управління юстиції, державних виконавчих служб областей. У цьому наказі вказано, що головні управління юстиції є правонаступниками обласних державних виконавчих служб областей, відділи державної виконавчої служби районних управлінь юстиції є правонаступниками відповідних державних виконавчих служб у районах. У положенні про головні управління юстиції, затвердженому наказом Міністра юстиції України від 14.02.2007р. в структурі Головних управлінь юстиції передбачено функціонування структурних підрозділів державних виконавчих служб. Беручи до уваги те, що відповідно до вищевказаного законодавства відбулось реформування органів ДВС вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідно до ч.2 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації дія трудового договору працівника продовжується. Вважає, що керівництво Головного управління юстиції у Львівській області повинно було б запропонувати йому аналогічну посаду в новоствореному органі з врахуванням його стажу, досвіду та кваліфікації, а саме посаду державного виконавця.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 суду пояснив, що відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Львівської області, в якому працював позивач, не ліквідувався, а припинив свою діяльність, із переходом усіх прав та обовязків до відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції, що його довіритель фактично працював на посаді державного виконавця відділу ДВС Миколаївського РУЮ у період з 09.12.2005р. по 26.03.2007р., а тому зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору, а у разі зміни власника підприємства, а також у разі реорганізації дія трудового договору працівника продовжується.

Представник відповідача Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідно до наказу №21/5 від 25.01.2007р. Міністерства юстиції України „Про реформування органів юстиції ліквідовано обласні та інші управління юстиції. На базі ліквідованого Львівського управління юстиції створено Головне управління юстиції у Львівській області. Пунктом 4 цього наказу встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Департаменту ДВС, головні управління в областях є правонаступниками відповідних обласних державних виконавчих служб областей, а відділи ДВС районних управлінь юстиції є правонаступниками відповідних державних виконавчих служб у районах. Вважає, що позивач не вірно тлумачить постанову Кабінету Міністрів України від 16.11.2006р. №1622 „Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби, оскільки у позовній заяві і у судовому засіданні він наголошує, що виконавча служба була реорганізована, а не ліквідована. Тоді, як в постанові зазначено саме про ліквідацію Департаменту ДВС у складі Міністерства юстиції України, як урядового органу державного управління. Цією постановою зобовязано Міністерство юстиції здійснити в установленому порядку заходи з ліквідації Департаменту ДВС.

На виконання вимог ст.49-2 КЗпП України ОСОБА_5 було попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 вищевказаного кодексу. Крім цього, при звільненні за п.1 ст.40 КЗпП України не передбачає переваг на залишення на роботі, які встановлені ст..42 цього кодексу. Просить відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його вимог.

Представники третіх осіб - начальник відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_3 та спеціаліст І категорії Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_4 позов не визнали та підтримали пояснення представника відповідача.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх докази, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до переконання, що в адміністративному позові ОСОБА_5 слід відмовити повністю з наступних підстав.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №1622 від 16.11.2006р. „Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби вирішено ліквідувати Департамент виконавчої служби, що діяв у складі Міністерства юстиції як рядовий орган державного управління та зобовязано здійснити в установленому порядку заходи з ліквідації Департаменту ДВС. Постанова набрала чинності одночасно із Законом України „Про внесення змін до законів України „Про державну виконавчу службу та „ Про виконавче провадження щодо реформування органів державної виконавчої служби з 16.01.2007р. На виконання Закону та постанови Департаменту ДВС видано наказ №1 від 19.01.2007р. „Про утворення комісії з ліквідації державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя; наказом №2 того ж числа ліквідовано державну виконавчу службу у Миколаївському районі. 23.01.2007р. голова комісії з ліквідації Департаменту державної виконавчої служби повідомив про наступне вивільнення працівників із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України, відповідно таким чином було повідомлено позивача у даній справі ОСОБА_5

У відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів №9 від 06.11.1992р. з наступними змінами, розяснено, що необхідно зясувати, розглядаючи спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України. Відтак, судом встановлено, що фактично і формально відбулась ліквідація державної виконавчої служби у Миколаївському районі, ліквідаційна комісія проводила процедуру вивільнення працівників, і в тому числі, - позивача ОСОБА_5

Встановлено, що позивача 23.01.2007р. письмово під розписку попереджено відповідно до ст.49-2 КЗпП України про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно, наказом голови ліквідаційної комісії Державної виконавчої служби Львівської області №329/к від 26.03.2007р. позивача звільнено з роботи за вказаною нормою закону. Таке звільнення позивача є законним і на неї не поширюється гарантії праці за основним місцем роботи, що ліквідовано.

Припинення юридичної особи регламентовано ст.104 ЦК України і припиняється в результаті передання всього майна, прав та обовязків іншим юридичним особам правонаступникам або в результаті ліквідації.

Аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до переконання, що державна виконавча служба у Миколаївському районі припинилась в результаті ліквідації, що призвело до розірвання трудового договору з ОСОБА_5 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, де відсутнє правонаступництво у трудових відносинах.

Судова практика і вищезазначена Постанова Пленуму Верховного Суду України вказує, що звільнення особи за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце і в тих випадках, коли після припинення діяльності підприємства (установи, організації) одночасно утворюється нове підприємство. У цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Окрім цього, у новоствореному відділі ДВС Миколаївського РУЮ згідно штатного розпису зменшилась чисельність працівників. Позивачем не надано суду клопотань про доказування чи звільнення від доказування гарантій при припиненні трудового договору з відділом ДВС у Миколаївському районі, не надано доказів про намір участі на конкурсних засадах на заміщення вакантних посад вже у відділі ДВС Миколаївського РУЮ.

Оскільки суд прийшов до такого висновку, то невірним є покликання позивача та його представника на те, що відділ не ліквідувався, а припинив свою діяльність із переходом усіх прав та обовязків до відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції. Судом встановлено, що перехід відбувся у частині майна майнових прав та обовязків. Відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівника ОСОБА_5 персонально попереджався 23.01.2007р., тобто після набрання чинності Закону України „Про внесення змін до законів України „Про державну виконавчу службу та постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2006р. та ОСОБА_5 не мав права на переважне залишення на роботі оскільки, як було встановлено вище мало місце припинення юридичної особи в результаті ліквідації, а не зміни в організації виробництва. Тому наказом начальника Державної виконавчої служби Львівської області №329/к від 26.03.2007р. ОСОБА_5 звільнено. Дане свідчить про законне виконання керівником процедури ліквідації в межах повноважень і компетенції.

Виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності адміністративного судочинства, офіційного зясування всіх обставин справи, аналізуючи пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що в позові про поновлення на роботі слід відмовити.

При цьому не доцільно вирішувати про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищенаведене, достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, пояснення сторін, суд приходить до висновку, що в адміністративному позові ОСОБА_5 до Головного управління юстиції Львівської області про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку з час вимушеного прогулу слід відмовити повністю, оскільки судом встановлено, що дії відповідача не порушують законні права, свободи та інтереси позивача. Ліквідаційною комісією ДВС вірно використане право на звільнення працівника із займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, а тому звільнення ОСОБА_5 слід визнати законним.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 70,86, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В позові ОСОБА_5 до Головного управління юстиції у Львівській області, треті особи: Миколаївське районне управління юстиції Львівської області, відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про визнання протиправними дій відповідача щодо звільнення позивача з публічної служби та ненадання позивачу після звільнення посади на публічній службі та зобовязання відповідача поновити на публічній службі та виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через районний суд протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня її проголошення або в порядку ч.5 ст.186 КАС України.

Суддя: Карбовнік І.М.