Справа № 212/3917/16-а(2-а/212/121/16)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Дехта Р.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2017 рокусправа № 212/3917/16-а(2-а/212/121/16)
приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання -Лащенко Р.В., з участю представника відповідача - Дудар Т.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 р. у справі №212/3917/16-а(2-а/212/121/16) за позовом ОСОБА_3 до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу із адміністративним позовом до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати відмову відповідача у перерахуванні позивачу щомісячного довічного грошового утримання - протиправною та скасувати її;

- зобов'язати відповідача перерахувати позивачу, судді в відставці, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з положенням ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і відповідно до довідок апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці без обмеження її розміру, починаючі з 31 грудня 2014 року по 01 червня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі заяви від 31.12.2014 року їй було нараховане щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 12789 гривень 00 копійок, починаючі виплату з 31 грудня 2014 року у розмірі 70% від заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання. Рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року за справою №1-8/2016 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення: частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус судців" від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус судців" від 7 липня 2010 року №2453 у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року; пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213 в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус судців".

У зв'язку з вищевказаним рішенням Конституційного Суду України, 29 червня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання, яке має складати 90% від заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, без обмеження його розміру, проте в такому перерахунку їй було відмовлено.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 р. визнано відмову відповідача у перерахуванні позивачу щомісячного довічного грошового утримання, що викладена у листі №84/П від 30 червня 2016 року протиправною.

Зобов'язано Криворізьке північне об'єднане управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати, судді у відставці ОСОБА_3, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з положенням ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і відповідно до довідок апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці без обмеження її розміру, починаючі з 31 грудня 2014 року по 01 червня 2016 року.

За рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, відповідно до яких фінансується Криворізьке Північне об'єднання управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області стягнуто на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неврахування фактичних обставин по справі, необґрунтованість та безпідставність рішення суду першої інстанції, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідь від 30.06.2016 року №84/п не є рішенням, в розумінні п.4.3 постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1.

Частиною 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції, яка діяла на момент звернення позивача за призначенням грошового утримання - 31.12.2014 року, встановлено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 70% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», що набрав чинності 03.08.2014 р., встановлено обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди - не більше 15 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить - 18270,00 грн. З урахуванням наведених норм позивачу 31.12.2014 року було призначено довічне грошове утримання судді, у розмірі 70% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням обмеження.

Враховуючи рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року, позивачу здійснено розрахунок щомісячного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, відповідно до довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.12.2014 р. №7-420-с, починаючи з 08.06.2016 року.

Норми Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», якими встановлено обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди, не визнано неконституційними, тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З 01.08.2016 року проведено перерахунок пенсії у розмірі 90% грошового утримання судді, відповідно до довідки від 30.12.2014 р. №7-420-с, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, розмір щомісячного грошового утримання позивача становить 25839,00 грн.

Суд першої інстанції не перевірив додержання позивачем строку звернення до суду, позивачем не надано жодних доказів відносно поважності пропуску строку для звернення з позовними вимогами щодо перерахунку грошового утримання судді з 31.12.2014 року, а тому суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно розглянув ці вимоги.

Задовольняючи вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді, суд першої інстанції перевищив свої повноваження та підмінив орган Пенсійного фонду України, до компетенції якого належить вирішення цього питання.

Також, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 25 грудня 2014 року позивача - ОСОБА_3 звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням зави про відставку відповідно до пунктів 2,3,6,9 частини 5 статті 126 Конституції України.

Наказом виконуючого обов'язки голови апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року №224-К позивача відраховано зі штату суду 30 грудня 2014 року.

Згідно подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання апеляційного суду Дніпропетровської області №08вк-03-1113/14 та копії трудової книжки стаж роботи, якій дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 09 місяців 05 днів (з них стаж роботи безпосередньо суддею - 28 років 09 місяців 05 днів).

На підставі заяви від 31 грудня 2014 року позивачу призначене щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 12789 гривень 00 копійок, 70% від максимального місячного розміру суддівської заробітної плати визначеної законодавством (18270 гривень 00 копійок).

Рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) деякі положення статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

29 червня 2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до вищенаведеного рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року, в перерахунку якого їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що згідно ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» на момент призначення пенсії (31.12.2014 року) щомісячне грошове утримання судді виплачувалось у розмірі 70% відсотків грошового утримання судді.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, а тому наявні підстави для перерахунку довічного грошового утримання судді на підставі рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року за період з 31.12.2014 року по 01.06.2016 року.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакцій чинній на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошове утримання) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» №1622-18 від 31.07.2014 року встановлено обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати (18270 грн.).

Рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII та положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Припинено конституційне провадження у справі за конституційним поданням Верховного Суду України від 22 січня 2016 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) третього речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI з наступними змінами на підставі пункту 2 статті 45 Закону України "Про Конституційний Суд України" - невідповідність конституційного подання вимогам, передбаченим цим законом.

Керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України визначив наступний порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання";

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку";

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до абз.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, на момент призначення позивачу довічного грошового утримання - 31.12.2014 року, чинною була ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», якою визначалось щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

На підставі вищенаведеної норми, з урахуванням положень Закону України №1622-18 від 31.07.2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» позивачу було призначено довічне грошове утримання судді у розмірі 70% від максимального місячного розміру суддівської заробітної плати визначеної законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції від 01.01.2015 року) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Необхідно зазначити, що положення ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в частині визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, а також положення Закону України №1622-18 від 31.07.2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в частині обмеження суддівської винагороди не визнавались неконституційними у рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року.

Частиною 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, яка діє з 28.03.2015 року, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Наведена редакція ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність лише з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, а саме з 08.06.2016 року.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для перерахунку позивачу довічного грошового утримання за попередні періоди з 31.12.2014 року по 01.06.2016 року на підставі рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року, оскільки станом на 31.12.2014 року чинною була норма, якою визначено довічне грошове утримання у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, а з 01.01.2015 року по 08.06.2016 року - норма, якою визначено довічне грошове утримання у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді.

Оскільки підстави для перерахунку позивачу довічного грошового утримання за період з 31.12.2014 року по 01.06.2016 року відсутні, відповідач правомірно відмовив у здійсненні відповідного перерахунку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Окремо необхідно зазначити, що відповідно до п.4 ч.1 ст.163 КАС України у резолютивній частині постанови зазначається висновок суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково.

Всупереч вищенаведеній нормі, постанова суду першої інстанції не містить висновку про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково, а містить лише висновок по суті вимог.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2016 року сплату судового збору було відстрочено до прийняття рішення по справі, а тому судовий збір у розмірі 606,32 грн. (110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) підлягає стягненню на користь спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 р. у справі №212/3917/16-а(2-а/212/121/16) за позовом ОСОБА_3 до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 11 січня 2017 року, в повному обсязі постанова складена 12 січня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва