Справа № 818/1172/16
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 р. Справа №818/1172/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М., суддів: Соколова В.М., Павлічек В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, який він та його представник підтримали в судовому засіданні , мотивуючи позовні вимоги тим, що з 15.03.2012 року позивач ОСОБА_1 працював на посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Сумської області.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014р. «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фіто санітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу, та покладено на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються.

Наказом Державної ветеринарної та фіто санітарної служби України № 1049 від 19.08.2016 р. позивача звільнено з посади начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Сумської області у зв»язку з реорганізацією Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Коджексу законів про працю України.

Своє звільнення позивач вважає незаконним, просить скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, зазначаючи, що в порушення вимог трудового законодавства відповідачем не здійснене письмове попередження позивача про майбутнє звільнення та не запропоновано вакантну посаду у відповідності до вимог ст..49-2 Кодексу закнів про працю України.

В судове відповідач не з»явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, в письмових заперечення зазначив, що позивач 16.01.2016 року був призначений головою комісії з реорганізації Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області, тобто був попереджений про вивільнення у зв'язку з реорганізацією територіальних органів Держветфітослужби України, а листом від 05.07.2016 позивачу було запропоновано ряд вакантних посад, проте з відповідною заявою про переведення його на ці посади він не звернувся.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Державної ветеринарної та фіто санітарної служби України від 15 березня 2012 року №27-к позивача призначено на посаду начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Сумської області з 16 березня 2012 року ( а.с.61).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014р. «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері охорони прав на сорти рослин, у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1092 від 16 грудня 2015 року «Про утворення територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» реорганізовані територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

На виконання вказаних рішень уряду, Державною ветеринарною та фітосанітарною службою України 16 січня 2016 року виданий наказ №36 «Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фіто санітарної служби» ( а.с.49-50) відповідно до якого реорганізація територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби мала відбуватися шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів. Цим же наказом призначено головою комісії з реорганізації Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області позивача ( а.с.54-57).

Листом від 05.07.2016 року на ім»я голови комісії з реорганізації Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області надішла інформація від в.о.начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про можливість працевлаштувати працівників Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області та наданий перелік вакантних посад. (а.с.71-72).

19 серпня 2016 року позивача звільнено з посади у зв»язку з реорганізацією Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України ( а.с.14).

Суд вважає наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України про звільнення позивача протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, підставами для звільнення працівника за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України можуть бути зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації підприємства, установи чи організації.

Частиною ж 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За змістом же ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Роботодавець є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015р. у справі №6-40цс15.

Відповідно до положень частини першої статі 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов'язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов'язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов'язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП України ). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Як вже встановлено судом Державну ветеринарну та фітосанітарну службу було приєднано до утвореної Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, а реорганізація територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби відбувалася шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів. Однак, дія трудового договору з позивачем продовжена не була, також позивач про наступне вивільнення у визначеному ст.49-2 КЗпП України порядку не попереджався, крім того, відповідачем не надано доказів, що реорганізація супроводжувалася скороченням чисельності або штату працівників.

При цьому, на думку суду, не заслуговують на увагу доводи відповідача про дотримання ним вимог законондавства в частині попередження позивача про наступне вивільнення та пропозиції зайняти ряд вакантних посад шляхом видання наказу Держветфітослужби України №36 від 16.01.2016 року «Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фіто санітарної служби» та надходженням на його ім»я, як голови комісії з реорганізації Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області, листа від 05.07.2016 року з переліком вакантних посад у новоствореній установі ( а.с.46-48), від яких, як зазначив у запереченні відповідач, позивач відмовився, оскільки не звернувся із відповідною заявою про переведення. Так, як вже встановлено вище, відповідачем не дотримані вимоги ст.49-2 КЗпП України в частині персонального попередження, окрім того, позивач 09.06.2016 року та 07.07.2016 року звертався з заявами на імна адресу Голови Держпродспоживслужби, в яких зазначав про своє бажання бути переведним до Головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів в Сумській області на посаду заступника начальника ( а.с.12,13).

Таким чином, при звільненні позивача відповідачем не дотримані гарантії, пільги та компенсації , передбачені главою III-А КЗпП, та не виконані зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників установи, а відтак, наказ про його звільнення є протиправним а позивач підлягає поновленню на посаді.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, перевіривши рішення Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України про звільнення ОСОБА_1 . на відповідність його вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає його не обгрунтованими, прийнятим за відсутності підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, та таким що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, в даному випадку на посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Сумської області.

Окрім того, вирішивши питання про поновлення на роботі позивача, суд приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, вказаний в довідці про доходи ( а.с.62) розмір середньоденного заробітку позивача 200,79 грн. та кількість днів вимушеного прогулу - 89 днів, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 17870,31 грн.

На підставі ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню. Розмір такого стягнення у межах місячної суми складає 4417,38 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 1049-к від 19 серпня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини в Сумській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини в Сумській області.

Стягнути з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17870 грн. 31 коп.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4417 грн. 38 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л.М. Опімах

Судді В.М.Соколов

В.О.Павлічек

Повний текст постанови складений 30 грудня 2016 року.