Справа № 802/1958/16-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 грудня 2016 р. Справа № 802/1958/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

представників позивача: Ткачука Б.О., Бойка С.В.

представників відповідача: Левчука О.М., Станіславської О.М., Кононова В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення № та № від 08.11.2016, що видані на підставі акту планової виїзної перевірки №1102/1401/03734760 від 25.10.2016, прийняті з порушенням вимог чинного законодавства. На думку позивача, оскаржуванні рішення є протиправними, а відтак такими, що підлягають скасуванню. Позивач вказує на те, що висловлені відповідачем в акті перевірки припущення щодо порушень ТОВ "Селищанське" вимог податкового, валютного та іншого законодавства, не відповідають дійсності.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги, додатково надали письмові докази в підтвердження зайнятої правової позиції та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. Додатково пояснили, що встановлені перевіркою порушення діючого законодавства мали місце. Таким чином, відповідач, приймаючи оскаржуване податковц повідомлення-рішення, діяв згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А тому, на їх думку, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

ТОВ "Селищанське" () зареєстроване Тиврівською районною державною адміністрацією 15.07.2008, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію № 550070.

На підставі направлень, виданих Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, згідно з ст. 20, 77.2 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу №1143 від 16.09.2016р., виданого Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, проведена планова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.07.2016 року та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 01.01.2011 по 31.07.2016, відповідно до затвердженого плану перевірки.

Перевіркою встановлено наступні порушення:

- п. 192.1.1, п. 192.1 ст. 192, п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого ТОВ "Селищанське занижено ПДВ по спеціальній декларації, що підлягає перерахуванню на спеціальний рахунок у сумі 659867 грн. у т.ч.: за жовтень 2013 року на суму 500000 грн., за грудень 2013 року на суму 158603 грн., за липень 2014 року на суму 258 грн., за грудень 2014 року на суму 1006 грн.

- п. 185.1 ст. 185. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого ТОВ "Селищанське" занижено ПДВ по загальній декларації, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 9084 грн., в т.ч. по деклараціях за травень 2015 року в сумі 544 грн., за червень 2015 року - 678 грн., за липень 2015 року - 1745 грн., за серпень 2015 року - 713 грн., за вересень 2015 року - 1028грн., за квітень 2016 року - 907 грн., за травень 2016 року - 746 грн., за червень 2016 року - 1067 грн., за липень 2016 року - 1656 грн.

- ст. 209 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством використано не за цільовим призначенням суми податку на додану вартість, що спрямовані на спеціальний рахунок підприємства на загальну суму 114 442 грн.

За результатами проведеної перевірки складено Акт №1102/1401/03734760 від 25.10.2016 року.

Не погоджуючись із висновками Акту перевірки, ТОВ "Селищанське" подано заперечення від 28.10.2016, які листом Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області №43571/10-1402-0228 від 04.11.2016 року залишені без задоволення, а висновки Акту перевірки - без мін.

На підставі Акту перевірки №1102/1401/03734760 від 25.10.2016 року Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Вінницькій області винесені податкові повідомлення-рішення від 08.11.2016:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 668951грн., та за штрафними санкціями у розмірі 167240 грн.;

- №, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 44822 грн.

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, виходив з наступного.

Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2013 по 31.07.2016 у результаті відображення у рядку 8 Декларацій «Коригування податкових зобов'язань» кількісних та вартісних показників, коригування яких не задекларовані в Єдиному реєстрі податкових накладних у визначеному порядку встановлено заниження ТОВ "Селищанське" податкових зобов'язань з податку на додану вартість всього у сумі 657375 грн. у тому числі по декларації за вересень 2013 року в сумі 500000 грн. та за грудень 2013 року в сумі 157375 грн.

Із матеріалів справи слідує, що ТОВ «Селищанське» укладено з ТОВ «Гермес АГРО» договір поставки №1/У від 18.01.2013. В січні 2013 року позивачем отримано від покупця попередню оплату за пшеницю, ріпак та ячмінь в сумі 7 858 445 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №14, №33, №39, №58, №59, №62, №68, №70 та №115. Зазначене не заперечується і відповідачем.

Згідно вимог статті 187 Податкового кодексу України податок на додану вартість з отриманих сум попередньої оплати за договором поставки віднесено до складу податкових зобов'язань по деклараціям за січень, березень та червень 2013 року.

У період з вересня по грудень 2013 року у зв'язку із неможливістю виконання умов договору №1/У від 18.01.2013, а саме: відсутністю необхідної кількості власно вирощеної продукції, яка б відповідала передбаченим договорам параметрам якості, ТОВ «Селищанське» повернуто кошти покупцю - ТОВ «Гермес Агро» до спливу терміну дії договору, який закінчувався 31.12.2013.

Повернення попередньої оплати за договором підтверджується наступними платіжними дорученнями: №793 від 10.09.2013 на суму 2 000 000 грн., №795 від 11.09.2013 на суму 1 000 000 грн., №796 від 13.09.2013 в сумі 500 000 грн., №797 від 18.09.2013 в сумі 1 500 000 грн., №799 від 19.09.2013 в сумі 700 000 грн., №800 від 09.10.2013 в сумі 700 000 грн., №236 від 09.10.2013 в сумі 499 342, 12 грн., №457 від 03.12.2013 в сумі 459 102, 88 грн., №459 від 04.12.2013 в сумі 500 000 грн.

Відповідно до п. 192.1 ст.192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних , та зареєстрованому в ЄРПН відповідно до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого 29.12.2010 постановою Кабінету Міністрів України №1246 (чинного на момент спірних правовідносин).

Згідно з п.2 «Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних», внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру (далі - реєстрація) здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі ДФС з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Як видно із Акту перевірки та не заперечувалося представниками відповідача, позивачем операцію по повернення ТОВ "Гермес Агрор" коштів відображено у бухгалтерському обліку підприємства та, як наслідок, відкориговано податковий облік шляхом виписування розрахунків коригування кількісних та вартісних показників, відображено їх у рядку 8 декларації з ПДВ за вересень, жовтень та грудень 2013 року.

Згідно з п. 3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних (в редакції, що діяла до 30.01.2015р.), якщо продавець складає розрахунок коригування до податкової накладної, що підлягає реєстрації, до Реєстру в обов'язковому порядку вносяться також відомості, що містяться в такому розрахунку.

З пояснень представників позивача убачається, що товариством здійснювалися спроби внести до Реєстру відомості, що містяться в розрахунках коригування до податкових накладних, що відображені по бухгалтерському обліку у деклараціях з податку на додану вартість за вересень 2013 року в сумі 500 000 грн. та грудень 2013 року в сумі 157 375 грн. Однак такі розрахунки коригування не були зареєстровані у ЄРПН у зв'язку із наявністю помилок, що підтверджується відповідними Квитанціями (а.с. 85, 87, 89, 91, 93).

Проте, враховуючи, що розрахунки коригування ТОВ "Селищанське" не були у встановленому порядку зареєстровані у ЄДРПН, відповідачем зроблено висновок про відсутність у позивача права на зменшення податкових зобов'язань на підставі таких розрахунків коригування та, відповідно, донараховано зобов'язань з податку на додану вартість по таких господарських операціям.

Суд не погоджується із такими висновками податкового органу, з огляду на таке.

Так, перевіркою встановлено та зафіксовано у Акті перевірки, що внаслідок неможливості виконання умов договору поставки продукції ТОВ "Селищанське" повернуто кошти покупцю, а дані операції відображено у бухгалтерському обліку товариства.

Крім того, в ході судового розгляду справи, судом було встановлено, що таке коригування проведене також і контрагентом позивача - ТОВ "Гермес Агро", що не заперечувалась і представниками відповідача.

В розумінні Податкового кодексу України об"єктом оподаткування є обставина суспільного чи господарського життя, сполучена з впливом на предмет податку, яка зумовлює чи передбачає появу у суб'єкта податку суспільного блага і виступає як юридична підстава виникнення обов'язку сплати такого податку.

Враховуючи, що позивачем здійснено повернення ТОВ "Гермес Агро" попередньої оплати за зерно та здійснено відповідне коригування по бухгалтерському обліку товариства, суд приходить до переконання, що Вінницькою ОДПІ протиправно нараховано позивачу податкові зобов'язання за відсутності об'єкту оподаткування.

Аналіз проведених ТОВ "Селищанське" дій по формуванню податкових зобов'язань як і їх коригування свідчить, що такі дії проведені на підставі реально вчинених господарських операцій згідно вимог податкового законодавства України, що підтверджується даними бухгалтерського обліку підприємства. Розбіжностей щодо відображення даних операцій по бухгалтерському обліку не було виявлено і в ході перевірки.

Суд відмічає, що допущені порушення ТОВ "Селищанське", що полягають у не реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних у ЄДРПН, могли б мати наслідком лише у вигляді відповідальності за невчасне проведення такої реєстрації.

На момент виникнення у позивача обов'язку з реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних податковим законодавством не було передбачено відповідальності платника податків за несвоєчасну реєстрацію таких розрахунків в Реєстрі.

Разом з тим, станом на проведення перевірки, розрахунки коригування до податкових накладних ТОВ "Селищанське" зареєстровані в установленому чинним законодавством не були, що встановлено перевіряючими та не заперечувалося представниками позивача.

На момент перевірки позивача статтею 120-1 ПК України було передбачено відповідальність за порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також допущення помилок, при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної.

Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання, що податковим органом безпідставно та в порушення вимог Податкового кодексу України збільшено ТОВ "Селищанське" зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 657375 грн. та, відповідно, застосовані штрафні санкції за заниження ПДВ у розмірі 25 відсотків.

Щодо правомірності нарахування позивачу зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 11 576 грн., суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що ТОВ "Селищанське" занижено задекларовані показники у рядку 16 Декларацій "Коригування податкового кредиту" всього у сумі 2492 грн. в тому числі:

- за грудень 2013 року в сумі 1228 грн.;

- за липень 2014 року в сумі 258 грн.;

- за грудень 2014 року в сумі 1006 грн.

Відповідно до вимог ст. 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню (п.192.1).

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг (п. 192.1.1).

В ході судового розгляду справи, підтверджено порушення позивачем зазначених вище вимог ПК України, що полягають у не відображенні у рядку 16 декларацій відповідних звітних періодів показники наступних розрахунків коригування кількісних та вартісних показників:

- №354641 від 31.12.2013 року на суму ПДВ - 1228, 3 грн. до податкової накладної №325274 від 30.11.2013 року, постачальник ПП "Деол Трейд" , причина коригування - зміна кількості, період коригування - грудень 2013 року;

- №197707 від 31.07.2014 року на суму ПДВ - 257, 59 грн. до податкової накладної №171814 від 30.06.2014 року, постачальник ПП "Деол Трейд" , причина коригування - зміна кількості, період коригування - липень 2014 року;

- №245756 від 30.12.2014 року на суму ПДВ - 199, 83 грн. до податкової накладної №236837 від 31.10.2014 року, постачальник ПП "Деол Трейд" , причина коригування - зміна кількості, період коригування - грудень 2014 року;

- №144337 від 31.12.2014 року на суму ПДВ - 805,67 грн. до податкової накладної №129040 від 31.11.2014 року, постачальник ПП "ОККО Бізнес Контракт" , причина коригування - зміна кількості, період коригування - грудень 2014 року.

Податковим органом також встановлено, що на порушення п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України ТОВ "Селищанське" не нараховані податкові зобов'язання з податку на додану вартість на операції з надання харчування працівникам підприємства, базою оподаткування при здійсненні яких є собівартість використаних покупних продуктів. У зв'язку із чим, позивачем занижено податкові зобов'язання всього у сумі 9048 грн. у тому числі по деклараціях:

- за травень 2015 року в сумі 544 грн.;

- за червень 2015 року в сумі 678 грн.;

- за липень 2015 року в сумі 1745 грн.;

- за серпень 2015 року в сумі 713 грн.;

- за вересень 2015 року в сумі 1028 грн.;

- за квітень 2016 року в сумі 907 грн.;

- травень 2016 року в сумі 746 грн.;

- за червень 2016 року в сумі 1067 грн.;

- за липень 2016 року в сумі 1656 грн.

Вказані порушення знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, крім того представники позивача не заперечували проти зазначених вище порушень ТОВ "Селищанське" та не наполягали на визнанні протиправним донарахування податкового зобов'язання з ПДВ в цій частині.

Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання, що податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області № від 08.11.2016 року в частині донарахованих зобов'язань за платежем з податку на додану вартість у розмірі 657 375, 00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 164 344 грн. винесене протиправно та підлягає скасуванню. В іншій частині рішення, суд не вбачає підстав для його скасування.

Визначаючись щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області № від 08.11.2016 року, суд виходив з наступного.

Перевіркою цільового використання сум податку на додану вартість, спрямованих на спеціальний рахунок підприємства встановлено факти перерахування коштів постачальникам на цілі, які не відповідають вимогам ст. 209.2 Податкового кодексу України тобто не можуть вважатися виробничими факторами відповідно до п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України.

Пунктом 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України передбачено, що згідно зі спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Операції, що стосуються спеціального режиму, встановленого статтею 209 Кодексу, включаються сільськогосподарськими підприємствами - суб'єктами спеціального режиму оподаткування до податкової декларації з ПДВ, яка є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. Форму та Порядок заповнення такої декларації затверджено наказом Міністерством фінансів України від 25.11.2011 р. №1492 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість».

Відповідно до пп. 3 і 4 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум ПДВ на спеціальних рахунках у банках, затвердженого постановою КМУ від 12.01.2011 року №11 сума ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період, перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунку на спеціальний рахунок у строки, встановлені ст. 203 Податкового кодексу для перерахування суми ПДВ до державного бюджету.

Отже, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України та п. 3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум ПДВ на спеціальних рахунках, відкритих у банках, затвердженого постановою КМУ від 12.01.2011 р. №11 встановлено виключно цільовий характер використання сум ПДВ, перерахованих на окремий рахунок, а саме: такі кошти сільськогосподарські підприємства можуть використовувати лише для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку для інших виробничих цілей.

Відповідно до абз. а підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України до виробничих факторів, за рахунок яких формується податковий кредит, відносяться товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Із матеріалів справи встановлено, що:

- згідно платіжного доручення №39 від 08.02.2013 року ТОВ " Селищанське" перераховано кошти зі спеціального рахунку в сумі 32120 грн. за металопластикові конструкції постачальнику СПД ОСОБА_6 без ПДВ.

- згідно платіжного доручення №69 від 14.03.2013 року ТОВ "Селищанське" перераховано кошти зі спеціального рахунку в сумі 37500 грн. за будівельні матеріали постачальнику СПД ОСОБА_7 без ПДВ.

- згідно платіжного доручення №282 від 07.08.2014 року ТОВ "Селищанське" перераховано кошти зі спеціального рахунку в сумі 7413,75 грн. за будівельні матеріали постачальнику СПД ОСОБА_8 без ПДВ.

- згідно платіжного доручення №291 від 11.08.2014 року ТОВ "Селищанське" перераховано кошти зі спеціального рахунку в сумі 2810,03 грн. за придбання полісу автоцивільної відповідальності ПрАТ "УПСК" без ПДВ.

- згідно платіжного доручення №89 від 30.04.2015 року ТОВ "Селищанське" перераховано кошти зі спеціального рахунку в сумі 34598,2 грн. за монтажні роботи постачальнику СПД ОСОБА_9 без ПДВ.

Із наданих в судовому засіданні документів, що долучені до справи, встановлено, що такі витрати відносяться до "інших виробничих цілей".

Зокрема, ТОВ "Селищанське" здійснено закупівлю будівельних матеріалів, які в подальшому використані підприємством для повного відновлення Зерноскладу №2. Щодо витрат на придбання полісу автоцивільної відповідальності, то судом встановлено, що ТОВ "Селищанське" в своїй господарській діяльності використовує вантажний автомобіль для перевезення продукції. Витрати на придбання полісу автоцивільної відповідальності на такий автомобіль також відносяться до інших виробничих цілей.

Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, такі витрати відбулись за наявності залишку такої суми на спеціальному рахунку, що не заперечувалось представником відповідача, а відтак, на думку суду, використанні товариством для інших виробничих цілей.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушень в частині використання коштів підприємства зі спеціального рахунку на придбання будівельних матеріалів для відновлення Зерноскладів, полісу автоцивільної відповідальності та будівельних матеріалів, які в подальшому використано позивачем у межах господарської діяльності.

Враховуючи викладене, висновки акту перевірки щодо порушення позивачем вимог ст. 209.2 Податкового кодексу України є необґрунтованими, суперечать законодавству з питань оподаткування та фактичним обставинам справи, а тому податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2016 року прийняте на його основі є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вєстберга таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Враховуючи, що відповідачами у ході судової розгляду не наведено в повній мірі обставин, що доводить правомірність оскаржуваних податкових повідомлень рішень, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи. Відтак, адміністративний позов належить задовольнити частково, шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області, а саме № від 08.11.2016 року в частині донарахованих зобов'язань за платежем з податку на додану вартість у розмірі 657 375, 00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 164 344 грн. та № - повністю.

Згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області № від 08.11.2016 року в частині донарахованих зобов'язань за платежем з податку на додану вартість у розмірі 657 375, 00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 164 344 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області № від 08.11.2016 року.

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області судовий збір у розмірі 13 642 (тринадцять тисяч шістсот сорок дві) грн. 45 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна