Справа № 334/2882/16-а(2-а/334/167/16)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
21 грудня 2016 року справа № 334/2882/16-а(2-а/334/167/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.
суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальону № 1 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Ковтун Катерини Ігорівни про визнання незаконною постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальону № 1 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Ковтун Катерини Ігорівни (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 313558 від 06.05.2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 313558 від 06.05.2016 року, звільнивши ОСОБА_1 від адмінітсративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, Управління патрульної поліції в місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції звернулося з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряти документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у відповідності до приписів ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому судом першої інстанції не з`ясовувалось питання, чи був у позивача взагалі наявний таки поліс. Крім того, зазначено, що факт вимушеної зупинки автомобіля не підтверджено нічим, крім власних пояснень позивача.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.05.2016 року приблизно о 20 год. 50 хв. на просп. Соборному 179 у м. Запоріжжі ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та не мав при собі страхового полісу.

За вчинення вказаного правопорушення ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 313558 від 06.05.2016 року (а.с.3).

Скасування вказаної постанови і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем була здійснена вимушена зупинка транспортного засобу, що підтвердилось показаннями свідків та відеозаписом події, а законодавчо визначених підстав для надання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в даному випадку не було.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 122 КУпАП відповідальність за ч. 1 вказаної норми настає, окрім іншого, за порушення водіями вимог дорожніх знаків, правил зупинки, стоянки.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол у повноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.ч. 1, 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до п.п. 3.34 п. 33.3 розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 (далі ПДР) визначено, що дорожній знак "Зупинку заборонено" забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

ОСОБА_1 в адміністративному позові визнано, що він здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», але зазначено, що зупинка була вимушена у зв`язку з поломкою транспортного засобу.

При цьому, з відеозапису, наданого відповідачем до суду першої інстанції, не видається за можливе встановити, чи було здійснено зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чи була позивачем ввімкнена аварійна сигналізація, чи дійсно належний позивачу транспортний засіб не заводився, оскільки відеозапис працівником поліції було розпочато лише після винесення останнім постанови у справі про адміністративне правопорушення та пропозиції її підписати позивачу.

Натомість з матеріалів адміністративної справи вбачається, що у судових засіданнях суду першої інстанції і інспектор ОСОБА_2 , і інспектор ОСОБА_3 фактично підтвердили, що автомобіль позивача не заводився та ним була ввімкнена аварійна сигналізація у відповідності до приписів пункту 9.9 ПДР.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 126 КУаАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписи п. 21.3 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплюють, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Аналогічне положення закріплено в пп. "ґ" п. 2.1 затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306 Правил дорожнього руху.

Згідно пункту 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

- відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

- органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав - при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Проте, наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Оскільки інспектор патрульної поліції Ковтун К.І. не складала протокол про порушення правил дорожнього руху та не оформлювала матеріали дорожньо-транспортної пригоди, законних приводів вимагати у ОСОБА_1 поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не було.

При цьому станом на дату винесення відповідачем оскаржуваної постанови у позивача був укладениий договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.05.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на те, що відповідачем не було надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення позивачем, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Натомість, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що постановляючи рішення про звільнення позивача від адміністративної відповідальності, суд першої інстанції не врахував, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП розгляд даної справи відбувається за правилами КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Так, за приписами ст. ст. 105, 162 КАС України адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо звільнення особи від адміністративної відповідальності, як і повноваженнями щодо закриття провадження у даній категорії справ, а вимоги щодо останнього взагалі залишились не вирішені судом першої інстанції.

Отже, рішення в частині звільнення від адміністративної відповідальності підлягає скасуванню з постановленням нового в цій частині про відмову в задоволенні позову. В задоволенні позову про закриття провадження по справі також слід відмовити.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, в тому числі, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 198, ст. 202 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальону № 1 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Ковтун Катерини Ігорівни про визнання незаконною постанови по справі про адміністративне правопорушення в частині звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП України - скасувати та прийняти нову постанову в цій частині про відмову в задоволенні позову.

В задоволенні позову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко