Справа № 526/2047/16-а
Суддя: Заколодяжна О. А.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 526/2047/16-а
Провадження № 2-а/526/23/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Заколодяжної О.А.

при секретарі Шульзі Н.М.

з участю прокурора Снісаренко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч адміністративний позов заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради, треті особи: Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, служба у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації про стягнення одноразової грошової допомоги,-

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Миргородської місцевої прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом, в якому посилається на те, що вивченням стану законності з питань дотримання законодавства про охорону дитинства в регіоні встановлено, що розпорядженням голови Хорольської районної державної адміністрації від 11.12.2009 року за № 407, дитині ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

ОСОБА_1 з 20.01.2010 року по 30.08.2016 року навчався і виховувався у Гадяцькому дитячому будинку Полтавської обласної ради, де перебував на повному державному утриманні. 30.08.2016 року наказом директора Гадяцького дитячого будинку ОСОБА_1 відраховано зі складу вихованців та згідно акту про передачу дитини у сім'ю від 30.08.2016 року передано опікуну ОСОБА_3 за адресою : АДРЕСА_1. На даний час неповнолітній ОСОБА_1 навчається у Київському коледжі інформаційних технологій та землевпорядкування НАУ. Відповідно до вимог ч.7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ОСОБА_1 як випускник навчального закладу, будучи особою із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, який згідно до ст. 7 Закону України « про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року становив 1531 грн.. Тому неповнолітній ОСОБА_1 повинен був отримати одноразову грошову допомогу в сумі 9 186 грн.. Адміністрація Гадяцького дитячого будинку при складанні кошторису для виплати грошової допомоги ОСОБА_1 керувалась п. п. 1 п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» від 05.04.1994 року № 226, яким передбачено виплату грошової допомоги в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та виплатила неповнолітньому ОСОБА_1 3 625 грн. вказаної одноразової грошової допомоги. Фактично ОСОБА_1 недоотримав 5 561 грн. В зв'язку з цим прокурор просив суд зобов'язати Гадяцький дитячий будинок Полтавської обласної ради донарахувати одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5 561 грн., стягнути з відповідача одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_1 в розмірі 5 561 грн. , також стягнути з відповідача на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн..

Прокурор Снісаренко Н.В. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Неповнолітній ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій вказує , що на момент подачі позову до суду прокурором, йому виповнилось 17 років і згідно ч.4 ст. 152 СК України, він має право звертатись у суд за захистом своїх прав, не підтримав позов заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури, який звернувся до суду в його інтересах, вважаючи позов передчасним, оскільки виплату одноразової грошової допомоги він отримає після закінчення коледжу, де навчається.

Представник відповідача Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради Деркаченко А.В. заперечив проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні посилаючись на правомірність нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, відповідність її розміру вимогам Постанови КМУ від 05.04.1994 року № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування».

Представник третьої особи Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації до суду не з'явився, надали заяву, в якій просили справу розглянути без участі їх представника.

Третя особа: ОСОБА_3, суду пояснив, що є піклувальником ОСОБА_1. При подачі адміністративного позову до суду заступник керівника Миргородської місцевої прокуратури офіційно не запитував його, чи він, як піклувальник неповнолітнього, підтримує даний позов, чи потребує ОСОБА_1 представництва його інтересів у суді. Вважає вказаний позов передчасним, оскільки решту виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 отримає після закінчення коледжу, де навчається в даний час, з цих підстав просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник третьої особи: служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації до суду не з'явився, надали суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Заслухавши доводи прокурора, представника відповідача, третьої особи ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що вивченням стану законності з питань дотримання законодавства про охорону дитинства в регіоні, прокуратурою встановлено порушення права особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на отримання ним у встановленому законом розмірі одноразової грошової допомоги при випуску з навчального закладу.

Розпорядженням голови Хорольської районної державної адміністрації від 11.12.2009 року за № 407, дитині ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Згідно наказу директора Гадяцького дитячого будинку № 10 від 20.01.2010 року ОСОБА_1 поставлено на харчування вказаного дитячого будинку.

ОСОБА_1, відповідно до ст. 1 Закону України « Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» є особою із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки до виповнення йому 18 років має статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Згідно наказу директора Гадяцького дитячого будинку № 108 від 30.08.2016 року, у зв'язку з вибуттям ОСОБА_1 в сім'ю опікуна ОСОБА_3 за адресою : АДРЕСА_2, його відраховано зі складу вихованців Гадяцького дитячого будинку з 30.08.2016 року .

ОСОБА_1 відповідно до ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», як випускник навчального закладу, будучі особою із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, набула право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Згідно із ст. 7 Закону України « про Державний бюджет України на 2016 рік» , прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року становив 1531 грн . Отже, ОСОБА_1 при випуску із Гадяцького дитячого будинку повинен був отримати одноразову грошову допомогу у розмірі 9 186 грн..

Відповідно до платіжного доручення № 2146 від 25.08.2016 року Гадяцький дитячий будинок виплатив ОСОБА_1 3 625 гривень, що на 5 561 грн. менш ніж встановлено законом.

На даний час ОСОБА_1 навчається в коледжі інформаційних технологій та землевпорядкування національного авіаційного університету за спеціальністю « Геодезія та землеустрій ( спеціалізація Землевпорядкування) з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року за бюджетною формою навчання, що підтверджується довідкою даного учбового закладу № 284 від 10.10.2016 року і перебуває на повному державному утриманні, є особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування та відповідно до ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», як дитина , яка залишилася без батьківського піклування, має право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Таким чином, зменшення відповідачем розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, як випускнику Гадяцького дитячого будинку , порушує його майнові права, а тому є підстави вважати бездіяльність відповідача щодо виплати ОСОБА_1 у встановленому законом розмірі одноразової грошової допомоги неправомірною.

При наданні правової оцінки доводам сторін суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, у тому числі право на забезпечення у випадках, передбачених законом.

Статтями 3 та 4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено, що основними засадами державної політики щодо соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування є, зокрема захист їх майнових, житлових та інших прав та інтересів, належне матеріально - технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання такої категорії дітей на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. Заходи соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються, зокрема, до мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу.

Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 року № 2342-IV держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Частиною 7 цієї статті визначено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Відповідно до п.п. 1 п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» від 05.04.1994 року № 226 дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом.

Аналіз наведених норм показав, що держава здійснює повне забезпечення, зокрема, дітей, позбавлених батьківського піклування. Випускники загальноосвітніх навчальних закладів із числа цих дітей та за рахунок навчального закладу забезпечуються одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Разом з цим, розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений Законом, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової допомоги за Постановою КМУ.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Враховуючи зазначене, оскільки норми Постанови КМУ від 05.04.1994 року № 226 прийняті до набрання чинності Законом та не приведені у його відповідність, суд вважає , що при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», а саме одноразова грошова допомога підлягає виплаті у розмірі, визначеному цим Законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що одноразова грошова допомога була виплачена ОСОБА_1 у заниженому розмірі та не відповідала вимогам закону.

Доводи відповідача про відповідність їх дій вимогам постанови КМУ від 05.04.1994 року № 226 є безпідставними, оскільки за своїм правовим значенням вказаний вище Закон має більшу юридичну силу, а також прийнятий пізніше у часі, тому підлягав обов'язковому застосуванню у спірних правовідносинах.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 цієї ж статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду відповідачем не подано доказів правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, при цьому доводи позовної заяви підтверджуються наявними у справі належними і допустимими доказами, тому суд вважає, що всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України відповідач не довів правомірності своїх дій.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 КАС України, здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

На даний час ОСОБА_1 є неповнолітнім, тобто не може самостійно здійснювати свої адміністративні процесуальні права.

Відповідно до ч.4 ст.56 КАС України права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

Відповідно до ч.2 ст.58 КАС України повноваження законних представників підтверджуються документами, які стверджують займану ними посаду чи факт родинних, опікунських тощо відносин з особою, інтереси якої вони представляють.

Відповідно до ч.4 ст.112 КАС України, суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Оскільки наявні у матеріалах справи докази вказують на порушення прав дитини - неповнолітнього ОСОБА_1, позбавленого батьківського піклування, тому суд не приймає відмови ОСОБА_3 від заявленого керівником Миргородської місцевої прокуратури адміністративного позову в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, та вважає, що даний позов є обґрунтованим, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтею 22 Конституції України, статтями 2, 4, 7-12, 17, 71, 86, 94, 157, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобов'язати Гадяцький дитячий будинок Полтавської обласної ради донарахувати одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5 561( п'ять тисяч п'ятсот шістдесят одна) грн.. .

Стягнути з Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_1 в розмірі 5 561( п'ять тисяч п'ятсот шістдесят одна) грн..

Стягнути з Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради ( вул. Першотравнева, 23, м. Гадяч, , р/р 1222 в ГУ ДКСУ Полтавська область, МФО 831019) на користь прокуратури Полтавської області ( м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави,7, р/р 6160 банк ДКСУ м. Київ МФО 820172 ЗКПО 02910060, код класифікації видатків бюджету - 2800) понесені витрати на сплату судового збору в сумі 551 ( п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Гадяцький районний суд на протязі 10 днів з дня її проголошення. А в разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча: О. А. Заколодяжна