Справа № 3/43-17/66
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. ПолтаваСправа № 3/43-17/66

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шулик Н.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ПП ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу за позовом Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області до приватного підприємця ОСОБА_2, Приватного підприємства "Акцепт - СВ" про визнання господарських зобов'язань недійсними, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2007 року позивач ОСОБА_4 міжрайонна державна податкова інспекція Полтавської області (надалі - позивач, ОСОБА_4 МДПІ) звернулися до Господарського суду Полтавської області з позовом до приватного підприємця ОСОБА_2 (надалі - відповідач 1, ПП ОСОБА_2М.), приватного підприємства "Акцепт - СВ" (надалі - відповідач 2, ПП "Акцепт - СВ" та з урахуванням останнього уточнення позовних вимог від 16.05.2007 (т.2, а.с.50-52) просили:

- визнати недійсним договір на доставку продукції від 13.03.2003 № 24, укладений між СПД ОСОБА_2 та ПП "Акцепт-СВ" на суму 1 018 698,9 грн;

- визнати недійсними господарські зобовязання, що виникли згідно договору на доставку продукції від 13.03.2003 № 24, укладеного між СГД ОСОБА_2 та ПП "Акцепт-СВ" на суму 1 018 698,9 грн;

- стягнути з СПД ОСОБА_2 на користь держави грошові кошти в сумі 1 018 698,9 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.02.2007 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Господарським судом Полтавської області в справі винесено постанову від 10.05.2007, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2008 скасовано постанову від 10.05.2007 та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.03.2008 справу прийнято до провадження і призначено до розгляду /том 3, а.с. 1/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 27.03.2009 касаційну скаргу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на постанову ХААС від 28.01.2008 повернуто скаржнику /том 3, а.с. 50/.

Ухвалою Господарського суду від 12.06.2008 зупинено провадження у справі до вирішення кримінальної справи № 06278007, порушеної відносно ОСОБА_2 щодо віднесення до складу податкового кредиту по ПДВ та валових витрат по податку з доходів з фізичних осіб від підприємницької діяльності сум, які утворилися в результаті операцій з ПП "Акцепт" та в скоєні злочину, передбаченого ст. 212 Кримінального кодексу України /том 3, а.с. 19/.

Лохвицьким районним судом Полтавської області 31.12.2013 винесено вирок, яким визнано ОСОБА_2 невинним у вчиненні злочину, передбаченим ст. 212 Кримінального кодексу України /том 3, а.с. 106-126/.

22.05.2014 Апеляційним судом Полтавської області скасовано вирок від 31.12.2013, кримінальну справу направлено на додаткове розслідування прокурору Лубенської міжрайонної прокуратури /том 3, а.с. 127-135/.

10.07.2014 в.о. Лубенського міжрайонного прокурора до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 212 КК України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 /а.с. 136/.

06.11.2015 слідчим відділенням Чорнухівського РВ УМВС УМВС України в Полтавській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000036 від 10.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_2М /том 3, а.с. 138-147/.

04.07.2016 представник приватного підприємця ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Полтавської області з проханням поновити провадження у справі.

19 жовтня 2016 року Господарський судом винесено ухвалу про передачу справи № 3/43-17/66, клопотання представника відповідача про долучення доказів та поновлення провадження у справі до Полтавського окружного адміністративного суду за встановленими підвідомчістю та підсудністю /том 3, а.с. 160-161/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 справу прийнято до провадження, поновлено та закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду/том 3, а.с. 182/.

Протокольною ухвалою суду 17.11.2016 у справі замінено ОСОБА_4 міжрайонну державну податкову інспекцію на правонаступника Гадяцьку обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Полтавській області /том 3, а.с. 226/.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись, на ту обставину, що ПП ОСОБА_2 уклав угоду із ПП "Акцепт -СВ", установчі документи та свідоцтво платника ПДВ якого в судовому порядку визнані недійними, а тому зазначена угода укладена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Вказував, що на момент здійснення спірних правовідносин була чинною норма статті 49 Цивільного кодексу УРСР, якою за укладення такої угоди передбачено відповідальність у вигляді стягнення в дохід держави всього одержаного сторонами за цією угодою.

Представник відповідача ПП ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував. Пояснював, що на момент здійснення господарських операцій ПП "Ацепт -СВ" були відсутня будь яка інформація про фіктивність підприємства. Зазначав, що позивачем не обґрунтовано належним чином і не доведено у встановленому законом порядку, що спірний договір порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства та спрямований на заволодіння майном держави. Стверджував, що кримінальне провадження, на яке посилався позивач в позовній заяві, закрита у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

ПП "Акцепт-СВ" в судове засідання не забезпечили явку уповноваженого представника, конверт із судовою повісткою було направлено на адресу: вул. Промислова, 4, м. Київ, 01013, зазначену у відомостях в ЄДРПОУ станом на 15.11.2016, та повернувся до суду із поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання" /том 3, а.с. 249/.

Відповідно до положення частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Згідно частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Представники сторін вважали за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника ПП "Акцепт-СВ", оскільки представники даної організації жодного разу не зявлялися в судове засідання за весь час розгляду даної справи. За таких обстави суд ухвалив провести розгляд справи за даної явки.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить із такого.

ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа підприємець Чорнухівською районною державної адміністрацією Полтавської області 23.11.2001, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 2 000054 /том 1, а.с. 14/.

Приватне підприємство Акцепт-СВ (ідентифікаційний код 32042099) зареєстровано як юридична особа 08.07.2002 /том 3, а.с. 255/.

В ході планової виїзної документальної перевірки субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2004 по 31.03.2006, яка проводилася посадовими особами ОСОБА_4 МДПІ, було встановлено, що 13.03.2003 між приватним підприємцем ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) (покупець) та приватним підприємством "Акцепт - СВ" (продавець) в особі директора ОСОБА_5 укладено договір № 24 на доставку продукції /том 1, а.с. 16/.

Пунктом 1 договору передбачено, що продавець зобовязується продати, а покупець купити нафтопродукти в асортименті.

У період з 01.03.2004 по 13.03.2005 виконання вищевказаних умов договору оформлено сторонами товарними накладними та податковими накладними на загальну суму 1 027 800,89 грн., оплата яких була проведена готівковими коштами, про що виписані квитанції до прибуткових касових ордерів. Копії названих первинних, розрахункових документів та податкових накладних залучені позивачем до матеріалів справи в додатках до позову (т.1, а.с. 17-95).

Далі в процесі перевірки перевіряючими було отримано такі документи:

- рішення Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-1463/16 від 19.03.2003, яким визнано статут підприємства ПП "Акцепт-СВ", зареєстрований 08.07.2002 Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією недійсним з часу його реєстрації; скасовано державну реєстрацію ПП "Акцепт-СВ" та визнано недійсним свідоцтво платника ПДВ № 37043312 з дати його видачі /т.1, а.с. 96/;

- акт від 08.05.2003 № 191/19-4013, складений ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, про анулювання свідоцтва платника ПДВ № 37043312, індивідуальний податковий номер 05, виданого 02.09.2002 на бланку № 2 серії НБ 222293, платнику ПП "Акцепт-СВ" код 32032099 вул. Промислова, 4, м. Київ /т.1, а.с. 97/. Платник ПДВ виключений з реєстру 02.09.2002, про що зазначено на зворотному боці акту.

За змістом вищевказаного рішення Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-1463/16 від 19.03.2003 зазначено, що в ході проведення перевірки діяльності ПП "Акцепт -СВ" співробітниками податкової міліції встановлено, що підприємство за вказаним у статуті місцезнаходження не перебуває, звітність з грудня 2002 року не подавало. Також встановлено, що засновник підприємства ОСОБА_6 помер 13.08.2002 /том 1, а.с. 96-97/.

У заяві про уточнення позовних вимог /т. 2, а.с. 50-52/ позивачем надано додаткове обґрунтування своїх позовних вимог, зазначивши, що на адресу ОСОБА_4 МДПІ надійшла копія обвинувального висновку по кримінальних справах № 06278007, № 06278007-2 та № 06278007-3 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 та ч. 3 ст. 358 КК України, в ході якої було проведено ряд експертних досліджень, за результатами яких складено кілька висновків. Так, згідно висновку експерта № 2 від 06.01.2007 підтверджено той факт, що всі печатки на накладних, податкових накладних та квитанціях до прибуткових касових ордерів зроблені за допомогою копіювально розмножувальної техніки, а згідно висновку експерта № 16 від 15.01.2007, встановлено, що ряд документів на отримання та оплату ПММ (накладних, податкових накладних та квитанціях до прибуткових касових ордерів) в порушення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Закону України "Про податок на додану вартість" заповнені дружиною та сином ОСОБА_2 /т. 1, а.с. 98-101/.

Тож на думку позивача господарське зобовязання, яке виникло з договору поставки між ПП ОСОБА_2 та ПП "Акцепт-СВ", вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам суспільства та держави, а тому укладена угода згідно із статтею 49 Цивільного кодексу УРСР повинно визнаватися недійсним. При цьому відповідно до частини 1 статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобовязання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яке завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобовязання обома сторонами в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобовязаннями.

У звязку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи позовні вимоги та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Нормами статті 49 Цивільного кодексу Української РСР, яка діяла на момент укладення спірного договору, визначено якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї із сторін, все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони, виходячи із обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладено правочину і суперечність його мети інтересам держави та суспільства, прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження.

При цьому, умисел сторін договору чи представників, які його підписали від імені сторін, повинен встановлюватися саме станом на момент укладення угоди, а не у звязку із його подальшим виконанням. Сам факт визнання в судовому порядку недійсними з моменту реєстрації установчих документів підприємства, його державної реєстрації та свідоцтва платника ПДВ не є підставою для визначення недійсними всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації та до моменту виключення з державного реєстру.

Наявність умислу при укладенні угоди не може бути підтверджено лише рішенням суду про визнання недійсними установчих документів, свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності юридичної особи та свідоцтва платника ПДВ однієї із сторін договору, оскільки предметом дослідження в такій справі є відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність умислу при укладенні угоди при здійсненні ним підприємницької діяльності.

Матеріалами справи підтверджується, що оскаржуваний договір між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладений до винесення рішення Голосіївським районним судом м. Києва по справі № 2-1463/16 від 19.03.2003. Тому позивачем не було доведено наявності умислу у сторін цього договору станом на момент його підписання.

Наявність умислу у ОСОБА_2 позивач повязує із оформленням останнім первинних та розрахункових документів на виконання умов цього договору, однак, як зазначалося судом вище, порушення законодавства, допущені сторонами під час виконання договору не доводять їх умисел на такі дії на момент укладення договору. Суд зауважує, що за допущені порушення під час виконання договору до сторін повинна застосовуватися відповідальність саме за ці порушення в залежності від законодавства, яке було порушено, податкового чи кримінального, якщо таке порушення сягнуло ознак злочину.

Судом встановлено, що 06.11.2015 слідчим відділенням Чорнухівського РВ УМВС УМВС України в Полтавській області винесено постанову від 10.07.2014 про закриття кримінального провадження № 0000036 (до якого долучено матеріали кримінальної справи 06278007 /том 3, а.с. 136, 202/) за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_2М /том 3, а.с. 138-147/.

Згідно пояснень представника позивача в провадженні судів також знаходиться зупинена на момент розгляду даної справи адміністративна справа, де вирішується податковий спір у звязку із оскарженням ОСОБА_2 податкових повідомлень рішень, винесених ОСОБА_4 МДПІ внаслідок вищезгаданої перевірки.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги доводи сторін з приводу належності/неналежності первинних та розрахункових документів, якими було оформлення виконання спірного документу, реальності/нереальності проведених операцій та інших доводів, повязаних із оформленням подальшого виконання означеного договору, оскільки вказані доводи не належать до предмета доказування по даній справі, а оцінка таким доводам повинна бути надана під час вирішення податкового спору.

Спір, що розглядається судом в даному провадженні стосується застосування до відповідача 1 адміністративно-правової конфіскації у вигляді стягнення в дохід держави грошових коштів в сумі 1 018 698,9 грн. відповідно до умов ст. 49 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963, яка діяла на момент укладення спірної угоди.

Вирішуючи дану позовну вимогу, суд виходить із такого.

01.01.2004 р. згідно з пп. 1, 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу (надалі - ЦК), Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 р. втратив чинність.

Цивільний кодекс, який набрав чинності, не містить таких публічно-правових наслідків укладення недійсної угоди, які були встановлені статтею 49 ЦК УРСР. Цим кодексом скасовано відповідальність (правові наслідки) у вигляді публічно-правової санкції - стягнення в доход держави, одержаного однією чи обома сторонами за угодою, за укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави та суспільства. Наслідком укладення угоди, яка порушує публічний порядок (ст. 228 ЦК), не є адміністративно-правова конфіскація.

За змістом частиною 2 статті 5 ЦК, Кодекс має зворотну дію у часі у випадках, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи.

Разом з тим, такі санкції за укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені Господарським кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2004 р.

Згідно із частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Однак, відповідно до пункту 5 розділу IX "Прикінцеві положення" ГК наведені положення цього Кодексу застосовуються за порушення правил здійснення господарської діяльності, вчинені після набрання чинності зазначеними положеннями, а за порушення, вчинені до набрання ними чинності, - лише в разі, якщо вони пом'якшують відповідальність за ці порушення. (Постанова, Верховний Суд/Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду, від 04.03.2008, № 08/31 "Про визнання угоди недійсною").

В будь-якому випадку, санкції, встановлені ч. 1 ст. 208 ГК України, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією із сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області до приватного підприємця ОСОБА_2, Приватного підприємства "Акцент - СВ" про визнання господарських зобов'язань недійсними, стягнення коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2016 року.

Суддя Л.О. Єресько