Справа № П/811/602/16
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року Справа № П/811/602/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хилько Л.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Подкопаєвої Д.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом президента Громадської організації "Центр співпраці та підтримки міжнародних проектів" ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача: Міністерство юстиції України, Національне агентство з питань запобігання корупції, до Кіровоградської обласної ради, третя особа на стороні відповідача: голова Кіровоградської обласної ради ОСОБА_5, про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача у формі бездіяльності щодо дострокового припинення повноважень голови Кіровоградської обласної ради ОСОБА_5 у зв'язку з настанням обставин, передбачених абз.6 ч.2 ст.58 Закону України "Про запобігання корупції" та звільнення з посади голови Кіровоградської обласної ради відповідно до п.5 ст.41 КЗпП України;

2) зобов'язати відповідача достроково припинити повноваження голови Кіровоградської обласної ради 7-го скликання ОСОБА_5 у зв'язку з настанням обставин, передбачених абз.6 ч.2 ст.58 Закону України "Про запобігання корупції" та звільнити його з посади голови Кіровоградської обласної ради без прийняття Кіровоградською обласною радою рішення, згідно п.5 ст.41 КЗпП України, а саме:

- оформити належним чином факт звільнення ОСОБА_5 з посади голови Кіровоградської обласної ради шляхом внесення відповідного запису про звільнення до трудової книжки з посиланням на відповідну норму Закону України "Про запобігання корупції" та КЗпП України, провести з ним розрахунок та видати на руки трудову книжку;

- внести відповідні відомості про звільнення ОСОБА_5 з посади голови Кіровоградської обласної ради до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР) як підписанта юридичної особи публічного права;

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення спеціальної перевірки голови Кіровоградської обласної ради, обраного 04.12.2015 року у визначений Законом України "Про запобігання корупції" строк.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що голова Кіровоградської обласної ради ОСОБА_5 не пройшов спеціальну перевірку відповідно до вимог Закону України "Про запобігання корупції", перед зайняттям на вказану посаду. Про вказаний факт позивачеві стало відомо під час реалізації його права гарантованим законодавством про доступ до публічної служби, а саме: після надходження відповіді на звернення з запитом до Кіровоградської обласної ради. Вважаючи виявлені порушення протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству, позивач наполягає на зобов'язанні Кіровоградську обласну раду вчинити дії щодо дострокового припинення повноважень голови Кіровоградської обласної ради ОСОБА_5

В судовому засіданні позивачем свою позицію підтримано.

Представником Кіровоградської обласної ради до суду подано письмові заперечення, в яких викладено позицію та зокрема наголошено на тому, що відповідно до чинного законодавства припинення повноважень настає за наявності однієї з двох подій, а саме: не проходження спеціальної перевірки та не надання згоди на її проведення. Оскільки ОСОБА_5, було подано письмову згоду на проведення спеціальної перевірки та подано відповідні документи необхідні для її проведення, тому відповідач вважає, що відсутні підстави для припинення його повноважень як голови Кіровоградської обласної ради (т.1 а.с.66-70).

В судовому засіданні представником Кіровоградської обласної ради позицію викладену в письмових запереченнях підтримано та наголошено на відмові у задоволенні позовних вимог.

Третьою особою на стороні відповідача (головою Кіровоградської обласної ради ОСОБА_5А.) до суду подано заперечення на позовну заяву, за якими позов ним не визнається у повному обсязі. Такі заперечення мотивовано тим, що перед зайняттям посади голови Кіровоградської обласної ради ним були виконані вимоги ч.1 ст.57 Закону України "Про запобігання корупції", п.8 Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015р. №171. При цьому наголосив, що діючим законодавством не передбачено припинення повноважень посадовими особами органів місцевого самоврядування у разі не проведення відносно них спеціальної перевірки. Разом з тим, відповідач звернув увагу суду на те, що ОСОБА_4 не є належним позивачем у справі (т.1 а.с.63-65).

Третьою особою на стороні позивача: Національним агентством з питань запобігання корупції листом повідомлено суд, що на сьогодні здійснюється формування складу апарату Національного агентства, підготовка першочергових документів та створення належних умов щодо забезпечення його роботи, а тому у зв'язку із цим надання пояснень по суті заявлених вимог не можливо. Принагідно наголошено на розгляді справи без участі уповноваженого представника. Разом з тим повідомлено, що про початок діяльності Національного агентства буде повідомлено на його офіційному сайті (т.1 а.с.121-122).

Третьою особою на стороні позивача: Міністерством юстиції України подано заяву у порядку статті 49 КАС України, щодо вирішення позовних вимог на розсуд суду, в якій також викладено позицію Міністерства щодо заявлених позовних вимог (т.1 а.с.235-238).

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України, складення постанови у повному обсязі відкладено до 17.12.2016 р. із проголошенням вступної та резолютивної частини постанови в тому самому судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи.

Дослідивши наявні в справі документи, матеріали, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Кіровоградської обласної ради 29 сесії шостого скликання від 23 лютого 2014 року №597 обрано головою Кіровоградської обласної ради шостого скликання ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) депутата Кіровоградської обласної ради (т.1 а.с.156,160).

04 грудня 2015 року Кіровоградська обласна рада на першій сесії сьомого скликання прийняла рішення №3, яким обрала головою Кіровоградської обласної ради сьомого скликання ОСОБА_5 (т.1 а.с.157).

Відповідно ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VI від 13.01.2011р. (надалі Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону №2939-VI передбачено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

П. 6 ч.1 ст.14 Закону України №2939-VI передбачено обов'язок розпорядника інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно ч. 1-5 ст.19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Частиною 1 ст.20 Закону встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Судом встановлено, що 18 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Кіровоградської обласної ради із запитом про надання публічної інформації №15-02/16-02-01, у відповідь на який відповідачем листом від 23 лютого 2016 року №46-360/1 повідомлено позивача, що відповідно до статті 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" строковий трудовий договір з головою обласної ради ОСОБА_5 не припинено, а змінено та продовжено на новий період. У відповідності до статті 56 Закону України "Про запобігання корупції", спеціальна перевірка відносно голови обласної ради сьомого скликання не проводиться (т.1 а.с.12-13).

Вважаючи дії Кіровоградської обласної ради щодо не припинення достроково повноважень голови Кіровоградської обласної ради сьомого скликання ОСОБА_5 протиправними, оскільки вважає що для такого звільнення настали обставини передбачені абз. 6 ч.2 ст. 58 Закону України "Про запобігання корупції", позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Так, предметом спору у даній справі, є настання на думку позивача, підстав передбачених абз.6 ч.2 ст.58 Закону України "Про запобігання корупції" для дострокового припинення повноважень голови Кіровоградської обласної ради ОСОБА_5, а саме позивач вважає, що відносно ОСОБА_5 не проведена спеціальна перевірка передбачена Законом України "Про запобігання корупції".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 56 Конституції встановлює, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Процесуальні питання оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень регламентовані Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в т.ч., на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статі 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України Про місцеве самоврядування в Україні.

Водночас правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України Про місцеве самоврядування в Україні, Про статус депутатів місцевих рад, Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.3 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою. Передбаченою законодавством України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання обрання голови ради, відповідно заступника голови районної ради та першого заступника, заступника голови обласної ради, звільнення їх з посади.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради.

Голова ради здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків, передбачених частинами четвертою та п'ятою цієї статті. Голова ради вважається звільненим з посади з дня припинення ним депутатських повноважень або повноважень голови.

У своїй діяльності голова ради є підзвітним раді та може бути звільнений з посади радою шляхом таємного голосування. Питання про звільнення голови ради може бути внесено на розгляд ради на вимогу не менш як третини депутатів від загального складу ради.

Звільнення особи з посади голови ради не має наслідком припинення нею повноважень депутата цієї ради.

Повноваження голови районної, обласної, районної у місті ради також вважаються достроково припиненими без припинення повноважень депутата ради в разі звернення з особистою заявою до відповідної ради про складення ним повноважень голови ради.

Зазначені повноваження голови районної, обласної, районної у місті ради припиняються, а відповідна особа звільняється з посади голови ради з дня прийняття відповідною радою рішення, яким береться до відома зазначений факт.

Таким чином, голова обласної ради є посадовою особою місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, дія Закону України Про державну службу поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Таким чином, у відносинах з питань служби в органах місцевого самоврядування важливим є дотримання гарантій при прийняті на роботу та звільненні з роботи, визначених Кодексом законів про працю України та Закону України Про державну службу з урахуванням особливостей визначених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Вказані положення Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування в повній мірі кореспондуються з ст. 19 Конституції України.

25.12.2014 р. перший заступник голови Кіровоградської обласної ради звернувся листом до керівника апарату Верховної ради України, у якому просив надати копію довідки про результати спеціальної перевірки відносно ОСОБА_5 (т.1 а.с.241).

05.03.2014 р. керівник апарату Верхової ради України повідомив, що відповідно до Порядку проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Указом Президента України №33/2012 від 25.01.2012 р., для цілей цього Порядку не вважається призначенням в порядку переведення особи на іншу посаду в межах одного і того ж органу державної влади (державного органу) чи органу місцевого самоврядування. Повідомлено, що ОСОБА_5 працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України VI скликання ОСОБА_6 з поширенням дії Закону України "Про державну службу" та з 13.12.2012 р. був переведений на посаду помічника-консультанта народного депутата України VIІ скликання ОСОБА_6 з поширенням дії Закону України "Про державну службу", тому спеціальна перевірка щодо нього не проводилась (т.1 а.с.240).

Так, як вбачається, з відомостей з трудової книжкии, 27.02.2014 р. ОСОБА_5 звільнений з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_6 у зв'язку із обранням головою Кіровоградської обласної ради VI скликання на підстав п.5 ст.36 Кодексу законів про працю України (т.1 а.с.179 зворот.)

Рішенням Кіровоградської обласної ради 29 сесії шостого скликання від 23 лютого 2014 року №597 обрано головою Кіровоградської обласної ради шостого скликання ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) депутата Кіровоградської обласної ради (т.1 а.с.156,160).

Законом України від 11 червня 2009 року №1506-УІ Про засади запобігання і протидії корупції (в редакції на час обрання головою Кіровоградської обласної ради ОСОБА_5А.) визначено основні засади запобігання і протидії корупції в публічній і приватній сферах суспільних відносин, відшкодування завданої внаслідок корупційних правопорушень збитків, шкоди, поновлення порушених прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав чи інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 11 Закону №1506-УІ стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону (крім кандидатів на пост Президента України, кандидатів у народні депутати України, кандидатів у депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та на посади сільських, селищних, міських голів) проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто.

Організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, на зайняття посади в якому претендує особа, крім випадків, установлених законом.

До проведення спеціальної перевірки залучаються спеціально уповноважені суб'єкти у сфері протидії корупції, а в разі потреби - інші центральні органи виконавчої влади.

Згідно абзацу 5 частини п'ятої статті 11 Закону №1506-УІ порядок організації проведення спеціальної перевірки затверджується Президентом України.

Указом Президента України від 25 січня 2012 року №33/2012 затверджено Порядок організації проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядок).

Пунктом 2 цього Порядку визначено, що організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) відповідного органу державної влади (державного органу) чи органу місцевого самоврядування, на зайняття посади в якому претендує кандидат, крім випадків установлених законом.

За приписами пункту 4 Порядку спеціальній перевірці підлягають відомості, зокрема, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік.

За змістом абз.4 ст.11 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції спеціальна перевірка не проводиться щодо кандидата на посаду, який перебуває на посаді в державному органі, органі місцевого самоврядування та призначається в порядку переведення на посаду в іншому державному органі, органі місцевого самоврядування.

Статтею 36 Кодексу законів про працю України визначено підстави припинення трудового договору, а саме серед іншого пунктом 5 вказаної статті встановлено однією із вказаних підстав переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Таким чином, виходячи із аналізу вказаних законодавчих положень, суд звертає увагу, що спеціальна перевірка не проводиться відносно осіб які перебувають на посаді в державному органі, органі місцевого самоврядування та призначається в порядку переходу на виборну посаду в іншому державному органі, органі місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5, перебуваючи на посаді помічника-консультанта народного депутата був обраний головою Кіровоградської обласної ради, шляхом обрання на посаду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відносно ОСОБА_5 на момент обрання не було підстав для проведення спеціальної перевірки у відповідності до Закону України Про засади запобігання і протидії корупції.

Станом на час розгляду справи основні засади запобігання і протидії корупції в публічній і приватній сферах суспільних відносин, відшкодування завданої внаслідок вчинення корупційних правопорушень збитків, шкоди, поновлення порушених прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав чи інтересів юридичних осіб, інтересів держави визначаються Законом України "Про запобігання корупції" №1700-VIІ від 14.10.2014 року.

==Згідно преамбули вказаного Закону, встановлено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Стаття 3 Закону України "Про запобігання корупції" визначає суб'єктів на яких поширюється дія цього Закону, серед інших і на посадових осіб органів місцевого самоврядування.

За змістом статті 4 Закону України "Про запобігання корупції", національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Стаття 57 Закону України "Про запобігання корупції" врегульовує порядок проведення спеціальної перевірки.

Ч.1 ст. 56 Закону України "Про запобігання корупції" закріплює, що стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто.

Водночас, пункт 3 статті 56 Закону України "Про запобігання корупції" визначає, що спеціальна перевірка не проводиться щодо претендентів, які перебувають на посадах в державних органах, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та призначаються в порядку переведення чи просування по службі на посади в межах того ж органу або призначаються в порядку переведення на посади в інших державних органах, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом частини 1 статті 57 Закону України "Про запобігання корупції", спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади, у строк, що не перевищує двадцяти пяти календарних днів з дня надання згоди на проведення спеціальної перевірки.

Будь-яких інших граничних строків та обмежень проведення спеціальної перевірки Закон України "Про запобігання корупції" не містить.

Частина 2 статті 57 вказаного Закону встановлює, що для проведення спеціальної перевірки особа, яка претендує на зайняття посади, подає до відповідного органу:

1) письмову згоду на проведення спеціальної перевірки;

2) автобіографію;

3) копію паспорта громадянина України;

4) копії документів про освіту, вчені звання та наукові ступені;

5) медичну довідку про стан здоровя за формою, затвердженою Міністерством охорони здоровя України щодо перебування особи на обліку в психоневрологічних або наркологічних закладах охорони здоровя;

6) копію військового квитка або посвідчення особи військовослужбовця (для військовослужбовців або військовозобовязаних);

7) довідку про допуск до державної таємниці (у разі його наявності).

Інформація про результати спеціальної перевірки, підписана керівником органу, що проводив перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обовязки, або заступником керівника органу відповідно до розподілу функціональних обовязків, подається до органу, який надіслав відповідний запит, у семиденний строк з дати надходження запиту.

Довідка про результати спеціальної перевірки додається до документів, поданих особою, або до особової справи, якщо прийнято рішення про її призначення (обрання) на посаду (ст.58 ЗУ "Про запобігання корупції").

Судом встановлено, що 07.12.2015р. ОСОБА_5 надав згоду на проведення спеціальної перевірки (т.1 а.с.158).

З матеріалів справи вбачається, що відносно голови Кіровоградської обласної ради ОСОБА_5 була проведена спеціальна перевірка (т.1 а.с.157-231).

====За змістом довідки про результати спеціальної перевірки, вбачається що інформації, яка перешкоджає зайняттю ОСОБА_5, посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища або посади із підвищеним корупційним ризиком не виявлено (т.1 а.с.217-218).

Разом з тим, 04 грудня 2015 року Кіровоградська обласна рада на першій сесії сьомого скликання прийняла рішення №3, яким обрала повторно головою Кіровоградської обласної ради сьомого скликання ОСОБА_5 (т.1 а.с.157).

При цьому, ані Законом України Про місцеве самоврядування в Україні, ні Законом України "Про запобігання корупції" не врегульовано порядок проходження спеціальної перевірки стосовно осіб, які повторно обираються на одну і ту саму посаду органу місцевого самоврядування.

При цьому, суд звертає увагу, що голова Кіровоградської обласної ради ОСОБА_5 звільнений з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_6 у зв'язку із обранням головою Кіровоградської обласної ради VI скликання на підставі п.5 ст.36 Кодексу законів про працю України (шляхом обрання на виборну посаду), а тому у відповідності пункту 3 статті 56 Закону України "Про запобігання корупції" має право на не проходження спеціальної перевірки відповідно до вказаного Закону.

П.1 ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

Ч.7 ст.9 КАС України встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Суд, враховуючи ч.7 ст.9 КАС України, вважає, що в даному випадку при повторному обранні ОСОБА_5 головою Кіровоградської обласної ради, Кіровоградська обласна рада при не ініціюванні спеціальної перевірки відносно ОСОБА_5, керувалась пунктом 3 статті 56 Закону України "Про запобігання корупції", оскільки на займану посаду він обраний повторно на одну і ту саму посаду органу місцевого самоврядування.

З урахуванням встановлених обставин, на підставі аналізу вказаного законодавства у системному його зв'язку, суд приходить до висновку, що спеціальна перевірка відносно ОСОБА_5, обраного повторно головою Кіровоградської обласної ради сьомого скликання не проводиться, оскільки пунктом 3 частини 1 статті 56 Закону України "Про запобігання корупції" він є посадовою особою місцевого самоврядування, яка перебуває на посаді в органі місцевого самоврядування, у виконавчому апараті обласної ради та обирається на посаду в той же день в межах того органу.

Суд зазначає, що сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків, проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для встановлення відповідності відомостей про кандидата у поданих кандидатом автобіографії та/або декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік посадовою особою (органом), яка (який) проводить спеціальну перевірку.

Наведене спростовує твердження позивача про протиправну бездіяльність Кіровоградської обласної ради, відтак, судом вбачається, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача достроково припинити повноваження голови Кіровоградської обласної ради 7-го скликання ОСОБА_5 у зв'язку з настанням обставин, передбачених абз.6 ч.2 ст.58 Закону України "Про запобігання корупції" та звільнити його з посади голови Кіровоградської обласної ради без прийняття Кіровоградською обласною радою рішення, згідно п.5 ст.41 КЗпП України, а саме: - оформити належним чином факт звільнення ОСОБА_5 з посади голови Кіровоградської обласної ради шляхом внесення відповідного запису про звільнення до трудової книжки з посиланням на відповідну норму Закону України "Про запобігання корупції" та КЗпП України, провести з ним розрахунок та видати на руки трудову книжку; - внести відповідні відомості про звільнення ОСОБА_5 з посади голови Кіровоградської обласної ради до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР) як підписанта юридичної особи публічного права, суд вважає вказати наступне.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Відповідно до ст. 3 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Положеннями частини 1 статті 6 КАС України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях №6-рп/1997 від 25.11.1997, №9-рп/1997 від 25.12.1997 щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Отже, право на звернення до адміністративного суду з позовом не є тотожним праву на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист, адже для того, щоб він був наданий, необхідно встановити, що право особи, яка звернулась з позовом, були дійсно порушені в публічно-правових відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 КАС до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

З наведених положень закону випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача.

Своєю чергою, порушення права може означати необґрунтовану заборону на його реалізацію, встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації.

Зокрема, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя та контроль легальності.

Крім того, аналіз ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави вважати, що адміністративне судочинство спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту порушення законного права (свободи, інтересу) саме суб'єкта звернення до суду, тобто, позивача.

Тобто, кінцевою метою адміністративного судочинства, як це випливає із змісту ч.1 ст.2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Наведена процесуальна норма кореспондується з положеннями ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу вимог якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1).

Обов'язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, зокрема обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов'язків.

Таким чином, властивостями оскаржуваності наділені лише ті рішення, дії чи бездіяльність, які створюють реальні правові наслідки для цієї особи, впливають на стан її суб'єктивних прав і обов'язків. А захист прав, свобод та інтересів в адміністративному судочинстві має відповідати критерію ефективності і призводити до відновлення правового становища особи, яке існувало до такого порушення.

Дії відповідача, які оскаржуються позивачем, суд оцінює з точки зору того, чи призвели ці дії до порушення законних прав та інтересів позивача, враховуючи законодавчо визначені завдання адміністративного судочинства.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо неопосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв'язку зі зверненням у компетентний державний орган).

В ході судового розгляду справи позивач не зміг пояснити у чому саме полягало порушення законного інтересу позивача у спірних правовідносинах та які саме негативні наслідки настали для позивача, спричинені діями відповідачів, при здійсненні ОСОБА_5 повноважень голови Кіровоградської обласної ради та проведенні відносно нього спеціальної перевірки у відповідності до Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно, враховуючи, що позивачем не подано жодних доказів, які б підтверджували факт наявності бездіяльності відповідача зі спірного питання, суд вважає, доводи позивача, щодо бездіяльності щодо дострокового припинення повноважень голови Кіровоградської обласної ради ОСОБА_5 у зв'язку з настанням обставин, передбачених абз.6 ч.2 ст.58 Закону України "Про запобігання корупції" та звільнення з посади голови Кіровоградської обласної ради відповідно до п.5 ст.41 КЗпП України - безпідставними.

Судом не встановлено таких порушень прав та законних інтересів позивача з боку відповідача.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.71, 86, 94, 159-163, 167, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її отримання.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.12.2016 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_7