Справа № 127/18265/16-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/18265/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Овсюк Є.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

27 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача - ОСОБА_2, представник на підставі договору про надання правової допомоги

представника відповідача - ОСОБА_3, представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про визнання протиправною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття справи за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про визнання протиправною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року позов задоволено частково, а саме: постанову №1303 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради від 04.12.2015 р. про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360 грн. визнано протиправною і скасовано.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт вказав, що всі дії щодо застосування до позивача штрафу за адміністративне правопорушення вчинені відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих повноважень.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, 09.11.2015 р. на Майдані Незалежності в м. Вінниці було встановлено агітаційне наметове містечко, назване «Тарифним майданом Вінниці», яке розмістили місцеві організації різних політичних партій (а. с. 54-56).

Намети були розташовані як на тротуарній плитці, так і на газонах зелених насаджень. Одним із активістів і учасником зазначеної акції був ОСОБА_4, який напередодні зазначеної акції звернувся до Вінницької міської ради, як Голова Вінницької народної ради з листом про початок 09.11.2015 р. тарифного майдану на площі незалежності з встановленням палаток.

Згідно з оглянутими в залі судового засідання матеріалами відеофіксації ОСОБА_4 09.11.2015 р. дійсно приймав участь разом з іншими учасниками акцій у встановлені намету на площі Незалежності в м. Вінниці.

17.11.2015 р. відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОМ №001565, а 04.12.2015 р. на підставі зазначеного протоколу адміністративна комісія при виконавчому комітеті Вінницької міської ради відносно ОСОБА_4 склала постанову №1303, якою його притягнуто до адмінвідповідальності за ст.152 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1360 грн. Як зазначено в постанові, ОСОБА_4, усвідомлюючи протиправний характер своєї дії, 09.11.2015 р. умисно організував розміщення конструкції у вигляді намету на території зелених насаджень на Майдані Незалежності в м. Вінниці, що призвело до пошкодження трав'яної рослинності штучного походження, чим вчинив правопорушення передбачене ст.152 КУпАП - порушення правил благоустрою території населеного пункту, а саме: п.6.13.1.(10); 7.2.11.(12) «Правил благоустрою м. Вінниці».

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції зазначив, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов'язок і не довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови № 1303 від 04.12.2015 року.

Вирішуючи питання щодо закриття адміністративної справи за відсутності в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, суд не має підстав для його задоволення, оскільки відповідно до ст.157 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє не постанову, а ухвалу. У цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції не переглядає його в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі-Закон) встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;

Відповідно до ст. 13 Закону до об'єктів у сфері благоустрою населених пунктів віднесено території загального користування, вулиці, проїзди, інші території загального користування в межах населеного пункту.

Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобовязані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших субєктів благоустрою населених пунктів (ч.2 ст.17 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Частиною 4 ст. 20 вказаного Закону передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Так, згідно ч.1 ст. 34 Закону, правила благоустрою території населеного пункту це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

На виконання вказаних положень закону, рішенням Вінницької міської ради №104 від 01.03.2011 року було затверджено "Правила благоустрою міста Вінниці" (далі - Правила).

Згідно з п.п.6.13.1.(7) Правил на об'єктах благоустрою забороняється встановлювати самовільно тимчасові або постійні огорожі та відгородження.

Згідно із п.п.7.2.11.(12) Правил на об'єктах благоустрою забороняється пошкоджувати зелені насадження будь-яким способом, рвати квіти і ламати дерева та чагарники, витоптувати газони, квітники.

Статтею 152 КУпАП передбачено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язаний оцінити докази, шляхом всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради №1303 від 04.12.2015 р. єдиним доказом у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП є протокол про адміністративне правопорушення серії ОМ №001565 від 17.11.2015 р., про що зазначено у самому протоколі у відповідності до ст. 281 КУпАП.

Про дослідження інших доказів, таких як записи фото та відеофіксації правопорушення, покази свідків в протоколі не зазначено і ці докази не розглядались, що свідчить про те, що вони самою комісією визнані як неналежні і не заслуговують на увагу.

Так, судом першої інстанції зазначено, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 17.11.2015 р. і в постанові адміністративної комісії при ВК ВМР №1303 не визначено особу, яка порушила правила в сфері благоустрою, і як підставу для притягнення до адміністративної відповідальності зазначили протиправні дії ОСОБА_4, який умисно організував розміщення конструкції у вигляді намету, хоча із відеоматеріалів встановлено, що цей намет монтувало багато людей, а чому вирішили, що вина в цьому лежить на позивачу невідомо.

Відтак, у постанові про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності зазначено, що він лише організовував розміщення конструкції у вигляді намету на території зелених насаджень на Майдані Незалежності в м. Вінниці, особа яка незаконно розміщувала намет, порушуючи правила благоустрою не встановлена, тобто позивача притягнуто до відповідальності лише за організаторську діяльність, а не як особу - виконавця, яка здійснила правопорушення.

Таким чином, підстав вважати, що саме ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення не вбачається, а тому його вимога щодо визнання протиправним і скасування рішення суб'єкта владних повноважень є законною і підлягаючою до задоволення.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до вимог ст. 38 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 25 Закону «Про місцеві державні адміністрації» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад та місцевих державних адміністрацій належить вирішення відповідно до закону питань про проведення зборів, мітингів, маніфестацій і демонстрацій, спортивних, видовищних та інших масових заходів; здійснення контролю за забезпеченням громадського порядку при їх проведенні. З метою забезпечення цього обовязку органів влади, організатори мирного зібрання подають повідомлення про його проведення. Тому органи влади не можуть перекладати ці організаційні обовязки (забезпечення порядку, санітарного благополуччя, прибирання території тощо) на організаторів мирного зібрання.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що у практиці організації та проведення мирних зібрань можуть виникати випадки, коли від організатора (керівника) зібрання вимагатиметься прибирання території, на якій відбулося зібрання.

Так, аналіз законодавства України засвідчує, що від приватних осіб відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» вимагається дотримання правил благоустрою території населених пунктів (забороняється викидання сміття, пошкодження газонів тощо), за порушення яких їх може бути притягнуто до відповідальності з одночасним покладанням обовязку відшкодувати завдані такими діями збитки.

Повязуючи процитовані норми з правом на свободу мирних зібрань, можна зробити такий висновок. Положення Закону України «Про благоустрій населених пунктів» не поглинаються ст. 39 Конституції України, що захищає право на свободу мирних зібрань лише від спрямованих безпосередньо проти нього дій (рішень) третіх осіб. Відповідно, законодавство про благоустрій та прийняті на його підставі рішення (наприклад, щодо зобовязання прибирання території) жодним чином не перешкоджають проведенню зібрання, будучи спрямованими виключно на усунення його наслідків.

Проте сформульований висновок не означає, що за наслідками будь-якого зібрання на його організатора має покладатися обовязок щодо прибирання території. Допустимий рівень засмічення громадських місць є природним результатом життєдіяльності людини, наслідки якого мають усуватися відповідними підприємствами комунальної або державної форми власності. Питання про організацію прибирання місця проведення мирного зібрання не виправдано ставити за наслідками багатоденних акцій, що неодмінно призведуть до завдання шкоди обєктам благоустрою населених пунктів (рішення Європейського Суду у справах «Вєренцов проти України», «ОСОБА_5 проти Російської Федерації»).

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення не повною мірою з'ясовано всі обставини цієї справи, не перевірено, які умови стали причиною скоєння правопорушення, не встановлено осіб, які безпосередньо вчинили адміністративне правопорушення, та інші обставини, які можуть вказати на вину правопорушника, що в свою чергу не дає підстав для висновку про правомірність прийнятої постанови та не підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 03 січня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7