Справа № 802/2082/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 грудня 2016 р. Справа № 802/2082/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.

представника позивача: Варцаба С.А.,

представника відповідача: Порохня В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПоділляЛатІнвест" до Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про скасування постанов

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ПоділляЛатІнвест" з адміністративним позовом до Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанов.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.11.2016 року ТОВ "ПоділляЛатІнвест" отримано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 31.10.2016 року та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 22.11.2016 року. Дані постанови прийнятті в зв`язку з не виконання позивачем в строк, наданий для добровільного виконання, виконавчого документу - постанови Держархбудінспекції № 11/1002-16-596 від 14.04.2016 року про стягнення з ТОВ "ПоділляЛатІнвест" на користь держави штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в розмірі 124020,00 грн.

Позивач зазначає, що в даному випадку, у відповідача були відсутні підстави для прийняття постанов про стягнення з боржника виконавчого збору від 31.10.2016 року та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 22.11.2016 року, оскільки останнім на вчинялись дії, спрямовані на примусове виконання постанови Держархбудінспекції. При цьому, позивач вказує на те, що така правова позиція, викладена в постанові Верховного суду України від 06.07.2015 року по справі № 6-785цс15.

А тому, вказані постанови, на думку позивача, підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та надав суду пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні не погодився із заявленими позовними вимогами, зазначивши при цьому, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) (тут і далі по тексту Закон в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною першою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

В той же час, частиною другою вказаної статті передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Тобто, в межах розгляду даної адміністративної справи необхідно встановити чи було виконано ТОВ "ПоділляЛатІнвест" рішення державного виконавця, в частині сплати на користь держави штрафу у розмірі 124020,00 грн., накладеного постановою Держархбудінспекції № 11/1002-16-596 від 14.04.2016 року, до початку його примусового виконання.

Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Тиврівського районного відділу ДВС від 04.10.2016 року відкрито виконавче провадження № 52463565 з примусового виконання виконавчого документа - постанови Держархбудінспекції № 11/1002-16-596 від 14.04.2016 року, про стягнення з ТОВ "ПоділляЛатІнвест" на користь держави штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в розмірі 124020,00 грн.

Вказаною постановою запропоновано боржнику самостійно виконати постанову (сплатити кошти) в строк до 11.10.2016 року включно, копія постанови отримана ТОВ "ПоділляЛатІнвест" 06.10.2016 року.

В зв'язку з тим, що позивачем в наданий для самостійного виконання строк кошти сплачено не було, старший державний виконавець Тиврівського районного відділу ДВС, в порядку примусового виконання виконавчого документа, 25.10.2016 року виніс постанову ВП № 52463565 про арешт коштів ТОВ "ПоділляЛатІнвест".

Крім того, в порядку примусового виконання виконавчого документа - постанови Держархбудінспекції № 11/1002-16-596 від 14.04.2016 року, старшим державним виконавцем Тиврівського районного відділу ДВС 18.10.2016 року направлено до Відділу Дергеокадастру у Тиврівському районі, Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області, Комунального підприємства "ВООБТІ", начальника регіонального сервісного центу у Вінницькій області запити про надання інформацію про наявність у ТОВ "ПоділляЛатІнвест" об`єктів нерухомого майна, сільськогосподарської техніки зареєстрованої за ТОВ "ПоділляЛатІнвест", земельних ділянок зареєстрованих за ТОВ "ПоділляЛатІнвест" та транспортних засобів.

Винесення постанови про арешт коштів ТОВ "ПоділляЛатІнвест" та направлення запитів для встановлення наявності у ТОВ "ПоділляЛатІнвест" майна, свідчить про вчинення старшим державним виконавцем Тиврівського районного відділу ДВС дій спрямованих на примусове виконання виконавчого документа - постанови Держархбудінспекції № 11/1002-16-596 від 14.04.2016 року, тобто про початок його примусового виконання.

Вказане свідчить про безпідставність посилань позивача на те, що державним виконавцем не вчинялись дії, спрямовані на примусове виконання виконавчого документа - постанови Держархбудінспекції № 11/1002-16-596 від 14.04.2016 року.

В подальшому, 31.10.2016 року старшим державним виконавцем Тиврівського районного відділу ДВС, в зв`язку з несплатою позивачем в наданий для самостійного виконання строк коштів та початком примусового виконанням виконавчого документа - постанови Держархбудінспекції № 11/1002-16-596 від 14.04.2016 року, прийнято постанову ВП № 52463565 про стягнення з ТОВ "ПоділляЛатІнвест" виконавчого збору у розмірі 12402,00 грн.

В той же час, 31.10.2016 року, в зв`язку з сплатою позивачем коштів в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 1662 від 19.10.2016 року, старшим державним виконавцем Тиврівського районного відділу ДВС прийнято постанову ВП № 52463565 про зняття арешту з коштів ТОВ "ПоділляЛатІнвест".

Разом з тим, 22.11.2016 року старшим державним виконавцем Тиврівського районного відділу ДВС прийнято постанову ВП № 52463565 про стягнення з ТОВ "ПоділляЛатІнвест" витрат на проведення виконавчих дій у сумі 78,35 грн.

Під час судового розгляду справи представником позивача не заперечувався факт того, що кошти на виконання постанови Держархбудінспекції № 11/1002-16-596 від 14.04.2016 року були сплачені ТОВ "ПоділляЛатІнвест" 19.10.2016 року, про що відповідача було повідомлено лише 25.10.2016 року, тобто з порушенням строку для добровільного виконання, встановленого постановою про відкриття виконавчого провадження № 52463565 від 04.10.2016 року.

Посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду України від 06.07.2015 року по справі № 6-785цс15 є помилковим, оскільки в рішенні Верховного суду України, на яке посилається позивач, обставини справи свідчили про відсутність вчинення державним виконавцем будь-яких дій спрямованих на примусове виконання виконавчого документу, в той час як у даній справі судом беззаперечно встановлено зворотнє.

Усе вищевикладене вказує на те, що у відповідача були усі законодавчо визначенні підстави для прийняття оскаржуваних постанов.

А тому, позовні вимоги про скасування постанови ВП № 52463565 про стягнення з ТОВ "ПоділляЛатІнвест" виконавчого збору від 31.10.2016 року та постанови ВП № 52463565 про стягнення з ТОВ "ПоділляЛатІнвест" витрат на проведення виконавчих дій від 22.11.2016 року задоволенню не підлягають.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що всі дії відповідача, пов'язані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті статті 2 КАС України.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій при прийнятті оскаржуваних постанов та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи оскаржувані постанови діяв на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами і підзаконними нормативно-правовими актами України, тобто правомірно, а тому заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович