Справа № 759/13719/16-а
Суддя: Заєць Т. О.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/335/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №10 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП лейтенант поліції Кові О.В., Управління патрульної поліції в м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

04.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР №274981 від 24.09.2016 року, закриття провадження у справі, стягнення судових витрат. В обґрунтування вимог позову посилається на те, що 24.09.2016 року о 17:30, рухаючись по вул. О. Теліги, керуючи автомобілем НОМЕР_1, позивач включив правий поворот, перестроївся в смугу для руху маршрутних транспортних засобів для заїзду на АЗС, після чого був зупинений інспектором поліції, який повідомив, що позивачем порушено п. 17.1 ПДР, а саме, здійснив рух у смузі для руху маршрутних транспортних засобів, що позначена дорожнім знаком 5.8, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУПАП. З вказаною постановою позивач не згодний, оскільки вважає, що ПДР не порушував, інспектором не надано доказів та не зазначено обставин порушення ПДР, інспектор не роз'яснив позивачу прав, обов'язків, в результаті чого позивач був позбавлений права отримати кваліфіковану допомогу.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідачі повторно не з'явилися в судове засідання, причин неявки не повідомили, письмових заперечень або пояснень по справі до суду не надали, також відповідачами не було надано на вимогу суду відеозапис правопорушення.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Згідно постанови про накладення адмінстративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії АР № 274981, 24.09.2016 року о 17:30 по вул. О. Теліги в м. Києві, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Шевролет», д.н.з. НОМЕР_2, рухався по смузі, призначеній для руху маршрутних транспортних засобів, що позначена дорожнім знаком 5.8, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

З пояснень позивача встановлено, що він керував своїм авто по вул. О. Теліги в м. Києві, для заїзду на АЗС включив правий поворот та перестроївся в смугу руху для руху маршрутних транспортних засобів, оскільки лише через неї можна заїхати на АЗС, і в цей момент був зупинений працівниками поліції.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Спір виник з тих підстав, що позивач вважає оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, необґрунтованою і незаконною, оскільки ПДР він не порушував, ознак правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУПАП, в його діях не було, інспектором поліції не надано доказів та не зазначено обставин порушення позивачем ПДР України. Постанова є безпідставною, не містить посилання на передбачені ст. 268 КУпАП докази.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 3 статті 122 КУпАП встановлено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 17.1 ПДР передбачено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі. Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» (знак 5.8).

Отже, в силу зазначеної норми забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11.

Проте, п. 17.2 ПДР передбачає, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Тобто, якщо позивачу для заїзду на АЗС, як він зазначає в своїх поясненнях, було потрібно перестроївся в смугу руху маршрутних транспортних засобів, оскільки лише через неї можна заїхати на АЗС, в такому випадку його дії відповідали п. 17.2 ПДР, а за таких обставин відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене та приписи ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачі повинні були довести, що позивач не здійснював поворот, згідно п. 17.2 ПДР, а саме рухався по смузі для маршрутних транспортних засобів, тобто порушив п. 17.1 ПДР.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон покладає обов'язок на суб'єктів владних повноважень доводити правомірність своїх рішень, дій та бездіяльності, а також зобов'язує їх діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді виконання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В даному випадку розгляд справи про адміністративне правопорушення віднесено до компетенції Національної поліції, а тому протокол про адміністративне правопорушення не складається в силу приписів ст. 258 КУпАП.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Наказом МВС від 07.11.2015 року N 1395, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за N 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Згідно п. 10 розділу ІІІ вказаної інструкції, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП покладає на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення обов'язок з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи приписи ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП та вказаної інструкції, при розгляді справи поліцейський повинен дати оцінку доказам, що встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, в даному випадку відсутні будь-які докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Дійсно, розгляд даної категорії справ, згідно приписів КУпАП, здійснюється за скороченою процедурою (без складання протоколу), проте притягнення особи до відповідальності можливе лише у випадку доведеності її вини належними доказами, що передбачені ст. 251 КУпАП. За відсутності таких доказів відсутні підстави стверджувати про наявність (про вчинення) адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскільки оскаржувана постанова винесена щодо адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що виноситься за скороченою процедурою (без складання протоколу), вона обов'язково повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, оскільки це єдиний доказ по даній категорії справ, яким може бути підтверджено вчинення особою правопорушення, а постанова виступає свого роду доказом вчинення правопорушення.

Проте, оскаржувана постанова не містить відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, тобто вона не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та винесена за відсутності будь-яких доказів вчинення особою правопорушення, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу на те, що відсутність у оскаржуваній постанові вказаних відомостей (відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис), які є обов'язковими в силу приписів ст. 283 КУпАП, свідчить про її невідповідність вимогам закону (незаконність) та недопустимість в даному випадку як доказу вчинення правопорушення.

Частиною 1 ст. 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Вимогу суду надати пояснення у справі та відеозапис правопорушення від 24.09.2016 року відповідачі проігнорували, пояснення та відеозапис не надали. В даній справі відповідачами не подано жодного доказу правомірності оскаржуваної постанови.

У підтвердження факту порушення наведених норм інспектор УПП м. Києва лише склав оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №274981 від 24.09.2016 року, в якій зафіксував порушення позивачем правил руху на смузі для маршрутних транспортних засобів, але враховуючи наведені вище обставини, така постанова є недопустимим доказом вчинення правопорушення через невідповідність приписам ст. 283 КУпАП.

В оскаржуваній постанові не зазначено жодного доказу, на підставі якого було прийнято рішення про винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення, не враховано пояснення позивача з цього приводу, відсутні пояснення свідків. Доказів вини позивача суду надано не було, а сама постанова не є належним доказом вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Наведене свідчить про відсутність будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи ж пояснення позивача, які є доказами у справах про адміністративні правопорушення згідно ст. 251 КУпАП, і які в даній справі є єдиним належним і допустимим доказом, судом встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятого рішення, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вини позивача, а тому відповідач не мав правових підстав притягати позивача до відповідальності. У зв'язку з наведеним вимоги про скасування оскаржуваної постанови підлягають задоволенню.

Позовна вимога про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, оскільки це питання вирішується особою (органом), що розглядає справу про адміністративне правопорушення. Адміністративний суд лише перевіряє прийняте рішення на відповідність вимогам чинного законодавства та не наділений повноваженнями на закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, тому в цій частині суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 122 ч. 3, 251, 252, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 69, 71, 158-163, 171-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 274981 від 24.09.2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративний штраф - 510 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ