Справа № 761/38685/16-а
Суддя: Рибак М. А.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/572/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: Рибака М.А.

при секретарі: Сівоха І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дії та рішення суб'єкта владних повноважень, визнання права, зобов'язання вчинити певні дії та прийняти відповідне рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними дії та рішення суб'єкта владних повноважень, визнання права, зобов'язання вчинити певні дії та прийняти відповідне рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років з огляду на те, що ОСОБА_1 не має необхідного стажу для виходу на пенсію за вислугу років, а саме - 22 роки 6 місяців.

Разом із тим, як зазначав позивач, підрахунок його стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих зроблено відповідачем неправильно, внаслідок чого його було безпідставно зменшено.

Позивач зазначав, що він, на момент звернення до відповідача за призначенням йому пенсії, мав сукупний стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих складав 21 рік 11 місяців 19 днів та 16 років 01 місяць 6 днів відповідно, що з урахуванням навчання у вищому навчальному закладі відповідного профілю дає йому право для виходу на пенсію за вислугу років.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення суб'єкта владних повноважень - Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 10861/05 від 29.06.2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. Зобов'язати Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 26.07.2001 року) та її виплату з 03.06.2016 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 місяця роботи, а в подальшому довічно здійснювати належні ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд про його задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи. Разом із тим подане клопотання було визнано судом необґрунтованим, оскільки до нього не було додано жодних доказів, які б вказували не неможливість прибуття представника відповідача в судове засідання. Окрім того, відповідно до вимог ст. 128 КАСУ, неявка в судове засідання відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, не є процесуальною перешкодою для розгляду справи. Будь-яких заперечень або пояснень на підтвердження правомірності своїх дій відповідачем також не було надано.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 в 1993 році вступив до Дніпропетровського державного університету і в 1999 році закінчив повний курс названого університету за спеціальністю правознавство, що підтверджується додатком до диплома спеціаліста НОМЕР_1 та дипломом спеціаліста (а.с. 35, 36).

В той же час з 20.10.1998 року позивач був працевлаштований до органів прокуратури Дніпропетровської області, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 16-34).

У червні 2016 року позивач звернувся до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років та до заяви додав необхідні документи, які підтверджують його стаж роботи.

29.06.2016 року за № 10861/05 відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з відсутністю необхідного стажу на день звернення, а саме 22 років і 6 місяців, оскільки на момент звернення позивача стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років становить 21 рік 11 місяців 19 днів, а також через прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.02.2015 р. № 213, оскільки відповідно до п.5 Прикінцевих положень до вказаного Закону з 01.06.2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Окрім того, позивача повідомлено про те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року продовжує дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.02.2015 року.

Разом із тим, суд приходить до висновку про те, що приймаючи відмову у призначені пенсії позивачу, відповідач діяв протиправно та з порушенням норм чинного законодавства, виходячи з наступного.

Частина 1 ст.1 Протоколу № 1 ратифікованої Україною 11.09.1997 р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ст.17-1 Конвенції, згідно з якими кожен має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, державам - учасницям Конвенції заборонено скасовувати встановлені нею права.

Відповідно до ст.13 Конвенції, яка гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Практикою Європейського Суду з прав людини, згідно з якою: а). конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 р. п. 83); б). засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13); в). принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184);

Згідно до ст.8 КАС України, за якими під час вирішення справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини визнаються найвищими соціальними цінностями, вони визначають зміст і спрямованість діяльності держави; цей принцип застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 50-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р., за якою прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років; до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років;

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за якою до стажу роботи зараховується час навчання у вищих навчальних закладах.

Згідно до ст.43 Закону України «Про освіту» та ст.28 Закону України «Про вищу освіту», за якими університет являється вищим навчальним закладом

Статтями 33, 52 Закону України «Про вищу освіту», відповідно до яких в структурі вищого навчального закладу передбачено наявність підготовчих відділень; учасниками освітнього процесу у вищих навчальних закладах серед інших є також здобувачі вищої освіти та інші особи, які навчаються у вищих навчальних закладах.

Відповідно до п. 1, п.3 ст.61 Закону України «Про вищу освіту», за змістом яких особами, які навчаються у вищих навчальних закладах, є здобувачі вищої освіти та інші особи, які навчаються у вищих навчальних закладах; до інших осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах, належить також слухач - особа, яка навчається на підготовчому відділенні вищого навчального закладу, або особа, яка отримує додаткові чи окремі освітні послуги, у тому числі за програмами післядипломної освіти. Таким чином, слухач підготовчого відділення є особою, яка проходить/пройшла навчання у вищому навчальному закладу.

Статтями 28, 26 Закону України «Про вищу освіту», за якими університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність; основними завданнями вищого навчального закладу серед іншого є: провадження на високому рівні освітньої діяльності, яка забезпечує здобуття особами вищої освіти відповідного ступеня за обраними ними спеціальностями та провадження наукової діяльності шляхом проведення наукових досліджень і забезпечення творчої діяльності учасників освітнього процесу, підготовки наукових кадрів вищої кваліфікації і використання отриманих результатів в освітньому процесі.

А тому, оскільки ОСОБА_1 з 1993 по 1999 рік навчався у Дніпропетровському державному університеті, в зв'язку з чим половина цього строку його навчання підлягає зарахуванню до стажу роботи в органах прокуратури, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про те, що рішення відповідача № 10861/05 від 29.06.2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Окрім того, необхідно зобов'язати Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 26.07.2001 року) та її виплату з 03.06.2016 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 місяця роботи, а в подальшому довічно здійснювати належні ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років.

Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Вищого адміністративного суду України від 07 червня 2016 року у справі №825/3658/15-а.

Крім того, висновки суду узгоджуються з правовими позиціями Вищого адміністративного суду України щодо застосування норм ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в частині навчання, визначеній у п.3.2. Рекомендацій № 07.2-10/1 від 23.08.2007 р. «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби та науковим (науково-педагогічним) працівникам» та у розділі «Про оскарження дій посадових осіб управлінь Пенсійного фонду України та поновлення пенсійних прав особам, пенсії яким призначені на підставі Закону України «Про прокуратуру» «Узагальнення судової практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям державних службовців та науковим (науково-педагогічним) працівникам» від 25.12.2006 р., відповідно до якої: «Період роботи на посаді стажиста помічника прокурора та половина строку навчання у вищому навчальному закладі, після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство», підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Слід зазначити, що 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790-ХІІ «Про статус народного депутата України», № 889-VII, від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», № 2453-VI, пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV, не виплачуються.

Пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Однак, Положення пункту 5 розділу III визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року. У разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів","Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України,Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як, адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з об'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

Пункт 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачає, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, КАС України визначає рішення суб'єкта владних повноважень як нормативно-правові акти та правові акти індивідуальної дії.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 17, 18 71, 72, 99, 161-163, 167 КАС України, ст.ст. 19, 126 Конституції України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дії та рішення суб'єкта владних повноважень, визнання права, зобов'язання вчинити певні дії та прийняти відповідне рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення суб'єкта владних повноважень - Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 10861/05 від 29.06.2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 26.07.2001 року) та її виплату з 03.06.2016 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 місяця роботи, а в подальшому довічно здійснювати належні ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років.

Стягнути з Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 551, 21 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.

СУДДЯ М.А. РИБАК