Справа № 815/7143/15
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 грудня 2016 року м. Київ К/800/31558/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом Нгуен Мінь Кионг до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним наказу, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

Нгуен Мінь Кионг звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням залишення частини позову без розгляду, просить визнати незаконними підпункти 3.1-3.2 наказу ДМС України № 49 від 09 квітня 2015 року "Про скасування деяких рішень про видачі посвідок на постійне проживання"; зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про залишення позивача на постійне місце проживання в Україні; зобов'язати ГУ ДМС України видати посвідку на постійне місце проживання.

Позов обґрунтовує тим, що Нгуен Мінь Кіонг проживає в Україні з 1988 року, має жінку та двох дітей, один із яких в 2008 році отримав паспорт громадянина України. В 2015 році по досягненню 45 річного віку згідно чинного законодавства поміняв посвідку на нову, яка в подальшому, на думку позивача, безпідставно визнана відповідачами недійсною.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року позов задоволено. Скасовано підпункти 3.1-3.2 наказу Державної міграційної служби України від 09 квітня 2015р. № 49 «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання». Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки Нгуен Мінь Кионг на постійне проживання ОД № 5808 від 29 вересня 2008 року, у зв'язку з досягненням ним 45-річного віку.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Державної міграційної служби України на оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 22 листопада 2016 року касаційну скаргу залишено без руху, надано 10 днів з моменту отримання даної ухвали для усунення недоліків - надання до суду документу про сплату судового збору.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 19 грудня 2016 року продовжено строк на усунення недоліків.

Відповідачем недоліки усунуто вчасно.

Однак, вивчивши касаційну скаргу, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регулюються Конституцією України та Законом України від 7 червня 2001 року № 2491-III «Про імміграцію».

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень цього Закону вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Як установлено судами попередніх інстанцій, саме зазначеною нормою керувався відповідач в 2002 році, надаючи дозвіл на постійне місце проживання позивачу.

Факт прибуття позивача у 1988 році до Української РСР відповідно до Міжурядової Угоди від 2 квітня 1981 року "Про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР" та його роботи на Одеській шкіряній фабриці з 1988 року по 1993 рік не оспорюється відповідачем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що при прийнятті наказу про скасування рішення про залишення позивача на постійне проживання в Україні ДМС України не встановлені будь-які обставини, передбачені статтею 12 Закону України "Про імміграцію", які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію, в зв'язку з чим такий наказ не може вважатися прийнятим на підставі закону.

При цьому, судами враховано, що під час проживання на території України (на протязі 27 років) у позивача народилось двоє дітей, які є громадянами України, позивач має постійне місце роботи, власне житло та не порушував чинне законодавство.

В касаційній скарзі Державна міграційна служба України просить скасувати оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування ними норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом Нгуен Мінь Кионг до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним наказу, зобов'язання вчинити певні дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України В.В. Швець