Справа № 804/5249/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 р.Справа №804/5249/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю: представника позивача прокурора ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Дніпропетровської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, за участю прокуратури Дніпропетровської області, про скасування рішень та стягнення сум податку, -
17.11.2009 року Відкрите акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до адміністративного суду з позовною заявою до Криворізької митниці, Головного управління державного казначейства України у Дніпропетровській області, в якій просить, з урахування уточнень:
- визнати протиправним Рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів 113000010/2009/000261/1 від 03.11.2009 року;
- скасувати видану Криворізькою митницею Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/9/000666 від 03.11.2009 року;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2009 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду (головуючий суддя Барабаш М.В.).
04.06.2010 року до участі у справі вступив прокурор Дніпропетровської області.
28.07.2011 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Бондар М.В.):
- замінено позивача по справі Відкрите акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на ОСОБА_5 акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»;
- замінено відповідача 1 у справі Криворізьку митницю Дніпропетровською митницею;
- замінено відповідача 2 у справі Головного управління державного казначейства України у Дніпропетровській області на Головне управління державного казначейства України у м. Києві;
- відмовлено у задоволенні позову.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року залишено без змін.
У вказаній ухвалі Вищим адміністративним судом зазначено наступне:
- у той же час, зазначений перелік наданих документів не відповідає переліку документів, наведеному у графі «44» ВМД від 02.11.2009 року №113050000/9/007856, копія якої міститься в матеріалах справи, переліку документів, наведених у графі 18 оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товару, а також переліку документів, наведеному в оскаржуваній картці відмови;
- позивачем при поданні позовної заяви та апеляційної скарги наголошувалось на факті подання всіх документів, необхідних для визначення митної вартості товару за першим методом. У той же час, судами попередніх інстанцій в обґрунтування висновку про доведеність з боку митного органу наявності підстав для витребування додаткових документів, не надано належної правової оцінки доводам позивача щодо можливості визначення митної вартості товару за першим методом на підставі поданих ним документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 року прийнято до провадження матеріали адміністративної справі №804/5249/16 та призначено до судового розгляду, допущено заміну у вказаній адміністративній справі:
- позивача ОСОБА_5 акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», його правонаступником Приватним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»;
- відповідача 1 Дніпропетровську митницю, його правонаступником Дніпропетровською митницею ДФС;
- відповідача 2 Головного управління державного казначейства України у м. Києві, його правонаступником Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві.
В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне:
- 03.11.2009 року позивач подав до Криворізької митниці вантажну митну декларацію форми МД-2 №11305000/9/007856 та декларацію митної вартості форми ДМВ-1 №11305000/9/7856, згідно яких позивач задекларував імпорт товару шини пневматичні гумові нові за ціною 8250,00 дол. США за 1 одиницю товару. Митна вартість заявлена за ціною контракту;
- до ВМД для митного оформлення були надані документи, які підтверджують заявлену декларантом ціну товару, однак, Криворізькою митницею безпідставно винесене Рішення про визначення митної вартості товарів від 03.11.2009 року із застосуванням 6 (резервного) методу, яким визначено вартість 1 одиниці товару 8960,00 дол. США та оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації;
Від представника Дніпропетровської митниці надійшли письмові заперечення, в яких зазначено наступне:
- під час здійснення перевірки заявленої декларантом митної вартості товарів в частині порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, що вже оформлені виявилося, що заявлена ціна товару 8250,00 дол. США за штуку, є нижчою ніж шини цього ж виробника, цієї ж марки, які ввозилися на митну територію України (тобто, вже оформлені для вільного використання на митній території України) за ціною 8960,00 дол. США за штуку;
- товар, митна вартість якого визначена згідно з оскаржуваним рішенням, імпортувався на територію України за одним і тим же зовнішньоекономічним контрактом №356/2626-37-09 від 10.04.2009 року та специфікацією №4 від 17.09.2009 року, за яким митницею 02.10.2009 року вже було прийнято рішення про визначення митної вартості товарів за резервним методом №113000010/2009/000223/1. Однак, позивач при поданні 03.11.2009 МД №113050000/9/007856, дане рішення не подав, про що свідчать дані графи 44 МД та не застосував при декларуванні митної вартості товару, при цьому, будь-яких інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості не надав;
- посадовою особою відповідача було запропоновано декларанту, для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, надати додаткові документи, а саме: прайс-лист фірми виробника товару; калькуляцію фірми виробника товару. Того ж дня декларант письмово відмовився надавати додаткові документи. Митницею при винесенні Рішення про визначення митної вартості товарів №113000010/2009/000261/1 від 03.11.2009 року використано інформацію про митну вартість ідентичних товарів, яка міститься в базі даних ЄАІС ДМСУ, та приймалася згідно зі статтею 273 Митного кодексу України, тобто за резервним методом.
Прокурор в судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки всі субєкти зовнішньоекономічної і господарської діяльності повинні дотримуватись встановленого порядку проходження митного контролю. Позивачем порушено митне законодавство під час декларування товару.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні 20.12.2016 року судом було поставлено питання щодо правильності позовних вимог, у відповідь відповідачем надано пояснення, що вірними позовними вимогами є вимоги про:
- визнання протиправним Рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів 113000010/2009/000261/1 від 03.11.2009 року;
- скасування виданої Криворізькою митницею Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/9/000666 від 03.11.2009 року;
Судом встановлено, що між ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ВАТ «Белшина», Бобруйськ, Беларусь, укладено зовнішньоекономічний контракт на поставку товару №356/2626-37-09 від 10.04.2009 року (т.1 а.с.10-14).
На виконання умов контракту сторонами контакту складені специфікації №1 від 10.04.2009 року, №2 від 22.04.2009 року, №3 від 19.06.2009 року, №4 від 17.09.2009, якими визначено ціну поставленого товару на рівні 8960 дол. США за одиницю, крім специфікації №4, якою визначено ціну на рівні 8250 дол. США за одиницю, строки та умови поставки року (т.1 а.с.6-9).
Для митного оформлення товару ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» подало до Криворізької митниці електрону митну декларацію №11305000/9/7856 від 02.11.2009 року (відправник ОАО «Белшина»), в режимі ІМ 40 (т.1 а.с.18-19).
В графі 31 ВМД №11305000/9/7856 наведено опис товару, а саме: шини пневматичні гумові нові для автомобілів великої та особливо великої вантажопідйомності з індексом навантаження більш як 220, але менш як 244, шини 33,00-51 ФТ-116АМ2 (в комплекті покришка і три ущільнюваних кільця) 36 шт., технічні параметри: розмір33,00-51, модель ФТ-116АМ2, проектор карєрний Е-4, норма слойності 58, виконання TL безкамерне, індекс навантаження 232, індекс швидкості В, максимальна швидкість 50 км/год, РБ700016217.126-2001, галузь застосування карєрні самоскиди вантажопідйомністю 120-130т, торговельна марка Belshina, виробник ОАО «Белшина», країна походження Білорусь.
- код 1803 внутрішній транзитний документ №101030012.9.011458.001 від 27.10.2009 року;
- код 2719 накладні УМВС від 23.10.2009 року №09213150, №09213151, №09213152;
- код 3105 рахунки-фактури (інвойси) №7345, №7346, №7347 від 21.10.2009 року;
- код 4103 доповнення до зовнішньоекономічного контракту, специфікація№4 від 17.09.2009 року;
- код 4104 зовнішньоекономічний договір №356/2626-37-09 від 10.04.2009 року;
- код 5000 некласифікований документ фіто санітарний акт №ДКРК 14277051 від 02.11.2009 року;
- код 5090 довідка ДПА України №53 від 28.10.2009 року;
- код 5113 документ стандартизації №2778/01-05 від 02.11.2009 року;
- код 6000 некласифікований документ: сертифікати якості від 23.10.2009 року №№616,617,618;
- код 7006 сертифікат походження товару форми СТ-1 від 23.10.2009 року №967442, №967440, №967441.
Митна вартість товару заявлена за ціною контракту (основний метод) відповідно до статті 267 Митного кодексу України за ціною 8250 дол. США за одиницю товару.
Під час здійснення перевірки заявленої декларантом митної вартості товарів в частині порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, що вже оформлені митним органом виявилося, що заявлена ціна товару - 8 250 дол. США за штуку, є нижчою ніж шини цього ж виробника, цієї ж марки ввозилися на митну територію України (тобто, вже оформлені для вільного використання на митній території України) за ціною 8 960 дол. США за штуку.
Згідно пункту 11 «Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 для підтвердження заявленої митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобовязаний подати додаткові документи.
Так, згідно з пунктом 11 Порядку, відповідачем-1 було запропоновано декларанту для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів надати додаткові документи, а саме: прайс-лист фірми виробника товару та калькуляцію фірми виробника товару.
Згідно вимог даної Порядку декларанта 03.11.2009 року ознайомлено з цим записом під особистий підпис.
Також, згідно вимог статті 267 Митного кодексу України, на зворотному боці ДМВ-1 відображено, що з декларантом проведено процедуру консультації та обмін наявною інформацією і повідомлено про можливість оформлення товару під гарантійні зобовязання, згідно з наказом ДМСУ від 22.03.2008 року №230.
Однак, декларантом в той же день письмово зазначено, що вищевказані документи надати неможливо.
03.11.2009 року посадовою особою відповідача була складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №113050000/9/000666, а також винесено рішення про коригування митної вартості товарів №113000010/2009/000261/1, в якому митна вартість товару скоригована до 8960 дол. США/1од.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2009 року позивачем було подано митну декларацію №113050000/9/007924, за якою було здійснено митне оформлення товару з урахуванням картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №113050000/9/000666 та рішення про коригування митної вартості товарів №113000010/2009/000261/1.
Із графи 44 вказаної декларації «Додаткова інформація / Подані документи / Сертифікати і дозволи» вбачається, що позивачем до митного оформлення товару були надані наступні документи, крім наданих до декларації №11305000/9/7856 та зазначених вище:
- код 1300 ВМД, за якою було відмовлено у митному оформленні №113050000/9/007856 від 02.11.2009 року;
- код 1501 рішення про визначення митної вартості №113000010/2009/000261/1 від 03.11.2009 року;
- код 9901 інформаційний код результатів митного огляду товарів і транспортних засобів №2/0-0-0/125/01/6/2 від 04.11.2009 року.
Відповідно до частини 1 статті 40 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України.
Статтею 70 Митного кодексу України встановлено, що метою митного оформлення є засвідчення відомостей, одержаних під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформлення результатів такого контролю, а також статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів і транспортних засобів. Митне оформлення здійснюється посадовими особами митного органу.
Операції митного оформлення, порядок їх здійснення, а також форми митних декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів і транспортних засобів, визначаються Кабінетом Міністрів України.
За статтею 72 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню.
Засвідчення митним органом прийняття товарів, транспортних засобів та документів на них до митного контролю та митного оформлення здійснюється шляхом проставлення відповідних відміток на митній декларації та товаросупровідних документах.
Тобто, особи, які переміщують товари через митний кордон України зобовязані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.
Документи, необхідні для здійснення митного контролю, подаються митному органу, в розумінні Митного кодексу України, при: 1) перетинанні товарами і транспортними засобами митного кордону України; 2) декларуванні товарів і транспортних засобів; 3) повідомленні митного органу про намір здійснити переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України; 4) здійсненні митними органами інших контрольних функцій відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до статті 262 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.
Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 затверджений «Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження», яким визначено, що визначення митної вартості сукупність дій, які вчиняються декларантом та/або митним органом з метою визначення вартості товарів відповідно до положень Митного кодексу України та інших нормативно правових актів.
Пунктом 5 Порядку №1766 встановлено, що для заявлення митної вартості товарів, визначеної за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідно до статті 267 Митного кодексу України подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 1.
Для заявлення митної вартості товарів, визначеної із застосуванням одного з передбачених статтями 268 - 273 Митного кодексу України методів визначення такої вартості: за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, на основі додавання вартості (обчислена вартість) та резервного подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 2.
Згідно пункту 7 Порядку №1766 для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобовязаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.
Згідно статті 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.
Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При митному оформленні товару шини пневматичні гумові у митного органу виник сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару відповідно даних цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України. Згідно даних цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи ціна вказаного товару значно вища ніж задекларована позивачем. Враховуючи наведене у митного органу були обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару.
Відповідно до частини 4 статті 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті.
Згідно частини 2 статті 265 Митного кодексу України митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.
Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобовязати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.
Відповідно до статті 88 Митного кодексу України декларант зобовязаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур.
При цьому, згідно положень пункту 11 Порядку №1766, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобовязаний подати додаткові документи.
Термін подання додаткових документи становить 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх надання, за вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується.
Посадовою особою відповідача-1 на зворотному боці ДМВ вчинено напис про необхідність надання прайс-листа фірми-виробника та калькуляції фірми-виробника. Представником позивача вчинено запис про неможливість надання зазначених документів.
Згідно пункту 4 «Положення про вантажну митну декларацію», затвердженого Постановою КМУ від 09.06.1997 року №574, митний орган не приймає ВМД для оформлення, якщо вона подається без повного пакету документів, в тому числі ненадання додаткових документів.
Оскільки, митним органом неможливо здійснити завершення митного оформлення за наданими позивачем ВМД, на підставі пункту 11 Порядку №1766, Криворізькою митницею було відмовлено у митному оформленні і запропоновано позивачу скоригувати митну вартість згідно рішення про визначення митної вартості, що в подальшому позивачем було зроблено.
Якщо декларантом не надані в установлений законодавством термін вищезазначені додаткові документи або якщо він відмовився від їх надання, то митний орган відповідно до статті 265 Митного кодексу України, пункту 14 Порядку №1766, визначає митну вартість товарів на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми відповідач-1 має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. В даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявлення митної вартості товару, що підтверджується даними цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України та проведеним позивачем митним оформленням аналогічного товару за вищою митною вартістю. З урахуванням наведеного митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. При витребуванні додаткових документів митниця діяла відповідно Порядку №1766 та норм митного законодавства. При цьому відповідач-1, відповідно до наведених законодавчих норм надавав позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи корегування митної вартості шляхом надання додаткових документів, зокрема, прайс-листа фірми виробника, калькуляцію фірми виробника, однак, позивач відмовився використати надані митницею можливості щодо підтвердження заявленої митної вартості чи узгодження з митницею митної вартості спірного товару, не надав обґрунтувань та підстав щодо неможливості надання додаткових документів. Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.
У звязку з безмотивним ненаданням позивачем додаткових документів, відмовою надання додаткових документів, у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем. Суд погоджується з поясненнями представника відповідача щодо неможливості застосування послідовно інших методів та бере до уваги інформацію з бази даних ЄАІС ДМСУ про митну вартість тих же самих шин пневматичних того ж виробника, визначену в сумі 8960 дол. США.
При визначенні митної вартості товару за 6 методом митниця діяла відповідно до вимог статті 266 Митного кодексу України.
Наданий позивачем під час розгляду справи в суді лист ДП «Держзовнішінформ» від 23.02.2010 року №9/203-1, який, на його думку, вказує на обєктивність заявлення митної вартості товару за ціною договору, не може бути доказом протиправності рішення відповідача - 1, оскільки:
- лист посилається на сайти мережі Інтернет інших країн ніж країна виробника (Білорусія), що вказує на внутрішній ринок продажу товару в інших країнах, та не містить посилання на офіційний сайт виробника (www.belshinais.bv) ґрунтується лише на інформації цінової політики за конкретною зовнішньоекономічною операцією і містить довідковий висновок лише про «наявність підстав вважати, що ціна товару відповідає ціновій стратегії підприємства виробника за умов постачання DDU м.Кривий Ріг»;
- виданий пізніше оскаржуваного рішення від 03.11.2009 року.
Надані позивачем до позову експортні декларації країни відправлення від 23.10.2009 року не можуть бути підставою для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару за наступних підстав:
- такий документ не може вважатися копією, оскільки містить лише електронну інформацію, без будь-яких відміток митних органів країни відправлення;
- відповідно до додатку 37 до Положення по застосуванню Митного кодексу Співтовариства (ОСОБА_6 №2913/92), яке затверджено ОСОБА_6 Європейської комісії №2454/93 від 02.07.93 року, у графі 18 єдиного адміністративного документу при експорті товарів з території Співтовариства зазначаються ідентифікаційні номери транспортних засобів, на які товари завантажені під час експорту або транзиту, та країну реєстрації цих транспортних засобів. Якщо вантажний транспортний засіб та причеп мають різні реєстраційні знаки, зазначаються реєстраційні номери вантажного транспортного засобу та причепу з країною реєстрації вантажного транспортного засобу. У графі 18 зазначеної митної декларації країни відправлення відсутні будь-які данні про транспортні засоби;
- вказані експортні декларації не надавалися під час митного оформлення, про що свідчить гр.44 ВМД №113050000/9/007856 від 03.11.2011 року (код документу - «9610»)
Також, суд зазначає, що позивач не скористався правом здійснити митне оформлення під гарантійні зобовязання згідно наказу ДМСУ від 17.03.08 №230, який передбачає можливість декларанта щодо надання додаткових підтверджуючих документів в термін до 90 днів з можливим наступним поверненням сплачених податків і зборів (обовязкових платежів) за визначеною митним органом митною вартістю товарів, що дало б можливість уникнути простоїв вантажів та довести заявлену декларантом митну вартість товарів.
Враховуючи відсутність надання декларантом додаткових документів, які б підтверджували заявлену митну вартість за ціною договору, відповідач-1, на виконання пункту 14 постанови КМУ від 20.12.06 №1766, прийняв рішення про визначення митної вартості рішення товарів №113000010/2009/000261/1 від 03.11.2009 року на підставі наявних відомостей з використання резервного методу відповідно до положень статті 273 Митного кодексу України.
Щодо вимоги про стягнення надміру сплачених обовязкових платежів, то судом встановлено, що митне оформлення товару було здійснено на підставі митної декларації №113050000/9/007924 від 03.11.2009 року, яка була подана позивачем з врахуванням ціни товару за одиницю на рівні 8960 дол. США.
Вантажна митна декларація відповідає вимогам пункту 1.11. статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-ІІІ та для його цілей є податковою декларацією.
Згідно з підпунктом 7.3.6 пункту 7.3. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який діяв на час здійснення митного оформлення товару, датою виникнення податкових зобовязань при імпорті є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті.
Відповідно до пункту 4.1.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків самостійно нараховує суму податкового зобовязання, крім випадків, передбачених підпунктом «г» пункту 4.2.2 пункту 4.2, пункту 4.3 цієї статті.
Пункт 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» містить норму, згідно якої податкове зобовязання, самостійно узгоджене платником податків, не може бути оскаржено платником податків в адміністративному або судовому порядку.
Крім того, відповідно до пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який діяв на час виникнення спірних відносин, ввізна вантажна митна декларація, за якою позивачем був сплачений до Державного бюджету ПДВ, є підставою для формування податкового кредиту та подальшого отримання бюджетного відшкодування податку. Таким чином, спроба позивача у судовому порядку стягнути сплачену ним суму податку є, фактично, спробою отримати подвійне відшкодування ПДВ з Державного бюджету.
Наказом ДМСУ від 12.12.2007 року №1048, який діяв на час здійснення митного оформлення, затверджено Класифікатори з питань митної статистики, які використовуються в процесі оформлення митних декларацій, згідно з якими:
- «код преференції 065» - означає, що це товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД, з Республікою Македонія про вільну торгівлю;
- «код платежу «020» - означає ввізне мито;
- «спосіб розрахунку - «06» - означає умовне нарахування платежу.
В підтвердження права на користування вказаною преференцією позивачем надавалися сертифікати походження від 23.10.2009 року №967440; №967441 та №967442, що підтверджується даними гр.44 ВМД під кодом «7006».
Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України суми ввізного мита є, фактично, спробою отримати кошти, які позивачем не сплачувались, через користування пільгою.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення №113000010/2009/000261/1 від 03.11.2009 року про визначення митної вартості товарів та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №113050000/9/000666 від 03.11.2009 року Криворізька митниця діяла у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством України.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує.
Дніпропетровська митниця та Головне управління державного казначейства України у м. Києві в цій справі є субєктом владних повноважень, який повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідачами не вчинено дій, що виходять за межі законодавства, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача у звязку із відмовою у позові.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Дніпропетровської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, за участю прокуратури Дніпропетровської області, про скасування рішень та стягнення сум податку відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1