Справа № 335/5176/16-а (2-а/335/156/2016)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2016 року справа № 335/5176/16-а (2-а/335/156/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у адміністративній справі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №313951 від 07.05.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю притягнення його до адміністративної відповідальності за відсутності події правопорушення та будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. Також вказує на порушення процедури винесення та розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач посилається на те, що 07.05.2016 біля 13 години, керуючи власним автомобілем, перетнув перехрестя вулиць Рекордна та Сталеварів на зелений сигнал світлофора, при цьому, працівників поліції на вулиці Рекордній не було, проте через декілька хвилин його наздогнав та зупинив автомобіль патрульної поліції, після чого старший сержант поліції Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ОСОБА_2 повідомив, що було допущене порушення п.п. «ґ» п.8.7.3 ОСОБА_3 дорожнього руху та виніс оскаржувану постанову.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2016 року позов задоволено. Постанову по справі про адміністративне правопорушення скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення та, відповідно, незаконність винесеної відповідачем постанови і наявність підстав для її скасування.

Також, як однією з підстав для скасування оскаржуваної постанови, судом першої інстанції визнано порушення порядку оформлення та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, що полягало у не складанні протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про таке правопорушення.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні оскаржуваної постанови дотримано чинні норми ОСОБА_3 дорожнього руху та Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказує, що судом першої інстанції фактично не було прийнято до уваги пояснення інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 в частині помилкового зазначення місця вчинення правопорушення, зазначеного у постанові про адміністративне правопорушення, що призвело до безпідставного звільнення позивача від відповідальності.

Сторони у судове засіданні апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленням про вручення судових повісток. Позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачем причину неприбуття представника у судове засідання не повідомлено.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №313951 від 07.05.2016, винесеної старшим сержантом поліції Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ОСОБА_2, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн.

Відповідно до змісту вказаної постанови, 07.05.2016 о 13 год. 21 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем Peuqot 301, державний номер НОМЕР_1, перетнув перехрестя вулиць Рекордна та Сталеварів на заборонений сигнал світлофора, чим порушив пп. «ґ» п. 8.7.3 ОСОБА_3 дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. (а. с. 7)

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 8.7.3 ОСОБА_3 дорожнього руху жовтий сигнали світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Положеннями частини 2 статті 122 КУпАП передбачено, зокрема, що проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, тягне за собою накладення штрафу в розмірі в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В судовому засіданні суду першої інстанції, позивач, пояснюючи обставини події, підтвердив обставини викладені у позові, додаткового пояснивши, що на вказаному перехресті вулиць Рекордна та Сталеварів за напрямком його руху взагалі відсутній світлофор, отже він і не міг порушити ОСОБА_3 дорожнього руху.

Судом першої інстанції допитано у судовому засіданні в якості свідка старшого сержанта поліції Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ОСОБА_2, який не заперечував того факту, що на вказаному перехресті за напрямком руху позивача відсутній пристрій оптичної сигналізації, призначений для регулювання руху, пояснивши, що при складанні постанови могла бути допущена описка у зазначенні місця вчинення правопорушення, яка, на його думку, не впливає на факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та обґрунтованості притягнення його до відповідальності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями статті 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП (фото, відео-фіксації порушення, тощо), які б підтверджували порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Доводи відповідача про те, що помилка у зазначенні місця правопорушення в оскаржуваній постанові не впливає на факт його вчинення, колегією суддів визнаються неспроможними, оскільки вказане свідчить про те, що при винесенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, фактично не було точно встановлено місце вчинення порушення, що саме по собі виключає законність вказаної постанови.

Враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, відповідачем не доведено належними та беззаперечними доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, висновки суду першої інстанції про неправомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наявність підстав для її скасування, є обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про порушення відповідачем порядку оформлення та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що полягало у не складанні протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про таке правопорушення, які стали однією з підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин 07.05.2016) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ОСОБА_3 дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 1 розділ І Інструкції №1395).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції №1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням ОСОБА_3 дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення ОСОБА_3 дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є лише таке порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, задовольнивши позовні вимоги про скасування оскаржуваної постанови. Помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права в мотивувальній частині постанови, не призвело до неправильного вирішення справи, що свідчить про відсутність встановлених законодавством підстав для скасування ухваленого судом рішення.

Допущене судом першої інстанції помилкове застосування норм матеріального права, обумовлює зміну судового рішення відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині застосування норм матеріального права, викладених в мотивувальній частині постанови, шляхом викладення її у наведеній редакції. В іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.201, ст.ст. 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2016 року змінити в частині застосування норм матеріального права, викладених в мотивувальній частині постанови, виклавши в редакції, наведеній у даній постанові.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі, у порядку, встановленому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров