Справа № 607/7845/16-а
Суддя: Ромазан В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2016 Справа №607/7845/16-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.,

з участю секретаря Буцик О.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_5 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати неправомірним рішення відповідача щодо припинення виплати їй пенсії за вислугу років працівника освіти у період із 01 червня 2015 року по 14 липня 2016 року та стягнути з ОСОБА_5 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в її користь неправомірно невиплачену пенсію за вислугу років працівника освіти за період із 01 червня 2015 року по 14 липня 2016 року в сумі 13 637 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона, як колишній працівник освіти, отримує пенсію за вислугу років працівника освіти з 20.03.2004 року відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку в ОСОБА_5 обєднаному управлінні Пенсійного Фонду України Тернопільської області. На даний час, позивач працює в Службі у справах дітей на посаді завідувача сектору з питань опіки, піклування та соціально-правового захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_5 районної державної адміністрації (на посаді держслужбовця з 01 листопада 2006 року по даний час). Із 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 припинили виплату пенсії за вислугу років працівника освіти. 09.06.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії. На дану заяву листом від 21.06.2016 року №227/Г-11 Тернопільське обєднане управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області повідомило, що згідно з ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213 та Закону України «Про внесення змін до деяких

законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911), якою передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам ( крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах державних службовців, призначені пенсії не виплачуються. Вважає дії відповідача неправомірними та просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 16.12.2016 року залишено без розгляду позов в частині вимог за період з 01.06.2015 року по 19 січня 2016 року включно на підставі ст.100 КАС України. Таким чином підлягає до розгляду позов в частині вимог про перерахунок пенсії із 20 січня 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з мотивів викладених в позовній заяві та просить суд їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_5 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в судовому засіданні позовних вимог не визнали, проти задоволення позову заперечили з мотивів викладених в письмовому запереченні та вказали на те, що після звільнення позивача з посади виплата пенсії ОСОБА_1 буде поновлена.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив

ОСОБА_1 із 23 березня 2004 року перебуває на обліку в ОСОБА_5 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та отримує пенсію за вислугу років працівника освіти відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Із 01 листопада 2006 року по 14 липня 2016 року ОСОБА_1 працювала в Службі у справах дітей ОСОБА_5 районної державної адміністрації.

Із 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 припинено виплату пенсії за вислугу років працівника освіти.

09.06.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом від 21.06.2016 року №227/Г-11 Тернопільське обєднане управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області повідомило, що згідно з ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213 та Закону України «Про внесення змін до деяких

законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911), якою передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам ( крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах державних службовців, призначені пенсії не виплачуються.

Відповідно до ст.ст. 22, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про державну службу») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Принципом верховенства права, який визнається і діє в Україні, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Законом України у межах і відповідно до законів України.

Відмову відповідача щодо виплати пенсії позивачу суд вважає неправомірною, оскільки Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх старості. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» (з урахуванням змін, внесених Законом України №213, які набрали чинності з 01 квітня 2015 року), тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у звязку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються.

На даний час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позбавлення позивача права на отримання раніше призначеної пенсії працівника освіти є звуженням її конституційного права на соціальний захист і порушує її конституційні права на соціальний захист.

Згідно ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Окрім того, статті 58 та 64 Конституції України передбачають, що Закони не мають зворотної дії в часі. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод, а конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Тому суд вважає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який скасовує норми щодо пенсійного забезпечення державних службовців та суддів, прийнятий через 10 років після призначення позивачу вказаної пенсії, не може бути підставою для невиплати пенсії позивачу, оскільки обмежує права на соціальне забезпечення, передбачені Конституцією України.

При цьому суд враховує, що законодавцем не виконано вимогу вищевказаного закону про прийняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення усіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах.

Із 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», призначаються пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення». Але враховуючи, що пенсія працівника освіти позивачу призначена та виплачувалася з 23 березня 2004 року та зважаючи на те, що відповідно до Конституції України Закони не мають зворотної дії в часі, суд вважає дії відповідача по невиплаті позивачу раніше призначеної пенсії, незаконними. При цьому поновити права позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що виплата пенсії, призначеної позивачеві відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у звязку з відсутністю підстав для її невиплати, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом визнання протиправними дій відповідача відносно відмови у виплаті позивачеві пенсії в період з 20 січня 2016 року по 14 липня 2016 року із зобовязанням виплатити вказану пенсію, призначеної ОСОБА_1 23.03.2004 року, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 20 січня 2016 року по 14 липня 2016 року, з розрахунку 1049 гривень на місяць.

Згідно ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Так як рішення ухвалено на користь позивача, позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Відповідно до вимог п.1.ч.1 ст. 256 КАС України, суд допускає негайне виконання постанови про присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст.6, 18, 71, 86, 158, 162, 163, 183-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»,Законом України «Про державну службу», суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_5 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо припинення ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років працівника освіти за період з 20 січня 2016 року по 14 липня 2016 року.

Зобовязати Тернопільське обєднане Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області провести ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років працівника освіти за період з 20 січня 2016 року по 14 липня 2016 року, з розрахунку 1049 гривень на місяць.

Допустити негайне виконання постанови суду в межах суми платежу за один місяць.

Відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_5 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 551,20 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні із позовом в суд.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддяОСОБА_6