Справа № 809/3850/14
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Справа № 876/8767/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідачів: ОСОБА_2

представника відповідача Головного управління

ДФС в Івано-Франківській області: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідачів щодо безпідставного його звільнення з посади першого заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області за п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (Далі КЗпП України), визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України № 955-о від 20.10.2014 «Про звільнення ОСОБА_1М.», поновити його на посаді першого заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області та зобовязати відповідачів запропонувати йому відповідно до вимог ст.42-1 КЗпП України укладення трудового договору на аналогічну посаду в ГУ ДФС в Івано-Франківській області, стягнути з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 103 619,44 грн.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 було скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції вказав, що ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на постанову ОСОБА_4 Міністрів України № 311 від 06.08.2014 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів ОСОБА_4 Міністрів України», відповідно до якої вирішено реорганізувати територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2. Крім того, відповідно наявного в матеріалах справи наказу ДФС України № 129 від 12.09.2014 було затверджено типову структуру головних управлінь ДФС в областях та кількість перших заступників, заступників начальників головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, наказом Міністерства доходів і зборів України № 10 від 15.09.2014 встановлено розпочати реорганізацію головних управлінь Міндоходів в окремих областях, наказом ДФС України № 144 від 26.09.2014 затверджено зміни до чисельності працівників головних управлінь ДФС в областях, наказом ГУ ДФС в Івано-Франківській області № 7 від 06.10.2014 розпочато діяльність ГУ ДФС в Івано-Франківській області. Також, у матеріалах справи наявні структура ГУ ДФС в Івано-Франківській області, затверджена головою ДФС України 26.09.2014 та штатний розпис на 2014 рік ГУ ДФС в Івано-Франківській області, затверджений головою ДФС України 01.10.2014, яким передбачено дві посади першого заступника начальника. Дані обставини не було досліджено та надано оцінки судами попередніх інстанцій, що має істотне значення для вирішення спору. Крім того, судами не досліджено та не надано оцінки твердженням відповідача щодо добровільної згоди ОСОБА_1 на наступне вивільнення з займаної посади на підставі його заяви від 15.10.2014, у якій він просив скоротити термін попередження про наступне вивільнення та звільнити із займаної посади з 20.10.2014 у звязку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2016, за результатами повторного розгляду було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що відповідачами не було дотримано вимог ст.40 КЗпП України, а окремі події, визначені пунктом 1 цієї статті, мали не дійсний, а штучний характер. Ініціювання та ліквідація посади першого заступника начальника ГУ відбулася тільки в Івано-Франківській області, в період реорганізації як Міндоходів України, так і ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області. Тобто, ініціювання змін до кількості перших заступників начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, а фактично ліквідації посади першого заступника, здійснювалося посадовою особою, не уповноваженою на це розпорядчим документом Міндоходів. Крім того, попередження про його наступне вивільнення здійснене також не уповноваженою на це посадовою особою, зокрема ОСОБА_5, яка в той час працювала на посаді начальника відділу і водночас виконувала обовязки начальника ГУ. Також, апелянт зазначає, що адміністрацією ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області та адміністрацією ГУ ДФС в Івано-Франківській області не було забезпечено виконання вимог ст.42-1 КЗпП України, не зважаючи на те, що станом на 20.10.2014 наказом ДФС в Івано-Франківській області № 7 від 06.10.2014 введено в дію 26.09.2014 структуру, а 01.10.2014 штатний розпис, яким передбачено дві штатні посади першого заступника начальника ГУ. Тому просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2016 та прийняти нову, якою повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідачів ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що наказом Міністерства доходів і зборів України № 1133-о від 04.06.2013 «Про призначення», ОСОБА_1 було призначено в порядку переведення на посаду першого заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, звільнивши з посади першого заступника голови Державної податкової служби в Івано-Франківській області.

Наказом Міністерства доходів і зборів України № 955-о від 20.10.2014 «Про звільнення ОСОБА_1М.», позивача було звільнено 20.10.2014 з посади першого заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області у звязку із зміною структури, штатного розпису та скороченням штатної чисельності на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з виплатою середньомісячної заробітної плати.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлюючи наявність правових підстав для звільнення позивача із займаної посади, судом досліджено питання наявності змін в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників. Суд також вказав, що підставою звільнення позивача стали зміни в структурі ГУ Міндоходів України в Івано-Франківській області і таке не повязане із ліквідацією чи реорганізацією ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області та створенням ГУ ДФС в Івано-Франківській області. Крім того, позивачу були запропоновані певні посади, від яких він відмовився, з попередженням про наступне вивільнення його було ознайомлено, що підтверджується його особистим підписом. Також, 15.10.2014 позивачем була адресована на імя голови ДФС України та голови комісії з реорганізації Міндоходів України заява про скорочення терміну попередження про наступне вивільнення та прохання звільнити його із займаної посади з 20.10.2014 і у день звільнення позивачу також були запропоновані посади, від яких він відмовився. Крім того, суд першої інстанції вказав, що у відповідності до наказу № 955-о від 20.10.2014 Міндоходів України також дотримано вимоги законодавства щодо необхідності отримання згоди профспілкової організації при звільненні позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Як вірно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки ОСОБА_1, останній з 1990 року працював в органах податкової служби. Присягу державного службовця склав 30.04.1994. З 1997 року по 2004 рік займав керівні посади в органах податкової служби в Івано-Франківській області, з червня 2004 року по липень 2005 року - заступник голови ДПА в Івано-Франківській області, з липня 2005 року по лютий 2012 року - перший заступник голови ДПА в Івано-Франківській області, з лютого 2012 року по червень 2013 року працював першим заступником голови ДПС в Івано-Франківській області, а з червня 2013 року по жовтень 2014 року займав посаду першого заступника начальника Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області.

Частиною 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам було роз'яснено, що при розгляді трудових спорів, повязаних зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був він попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні, звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

З наказу № 955-о від 20.10.2014 «Про звільнення ОСОБА_1М.» видно, що підставою для звільнення позивача стала його заява, лист ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області № 377/8/09-19-04-36/393 від 15.10.2014, попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 01.09.2014, наказ Міністерства доходів і зборів України № 73 від 22.08.2014 «Про внесення змін до наказу Міндоходів № 790 від 11.12.2013 «Про затвердження типових структур територіальних органів Міндоходів» та згода членів профспілкового комітету ППО працівників апарату ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області на звільнення ОСОБА_1 (протокол № 41 від 14.10.2014).

Як видно з матеріалів справи, наказом Державної фіскальної служби України № 73 від 22.08.2014 «Про внесення змін до наказу Міндоходів № 790 від 11.12.2013», з урахуванням звернення в.о.начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області від 21.08.2014, було затверджено зміни до кількості перших заступників, заступників начальників головних управлінь Міндоходів в АР Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі, Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників податків, затвердженої наказом Міндоходів № 790 від 11.12.2013 «Про затвердження типових структур територіальних органів Міндоходів» та зобовязано в.о.начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області ОСОБА_5 надати протягом тижня на затвердження перелік змін до структури та штатного розпису Головного управління.

Щодо даного наказу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що такий прийнятий Державною фіскальною службою України на підставі і у межах повноважень, визначених розпорядженням ОСОБА_4 Міністрів України № 651-р від 17.07.2014 та у відповідності до наказу Державної фіскальної служби України № 2 від 18.07.2014 та зазначає при цьому наступне.

Постановою ОСОБА_4 Міністрів України № 1074 від 20.10.2011 було затверджено Порядок здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (Далі Порядок), який визначає механізм здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Згідно п.12 Порядку, орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених ОСОБА_4 Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом ОСОБА_4 Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

У відповідності до п.13 цього Порядку, ОСОБА_4 Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, повязаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатного розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Пунктом 14 цього ж Порядку передбачено, що право підписувати документи щодо здійснення повноважень та виконання функцій з формування і реалізації державної політики у визначеній ОСОБА_4 Міністрів України сфері до дня набрання чинності актом ОСОБА_4 Міністрів України, зазначеним у пункті 13 цього Порядку, має керівник органу виконавчої влади, що припиняється (у разі його звільнення - заступник такого керівника), а після зазначеного дня - керівник утвореного органу виконавчої влади або органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обовязки органу виконавчої влади, що припиняється.

Відповідно до постанови ОСОБА_4 Міністрів України № 160 від 21.05.2014 було утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується ОСОБА_4 Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що у разі перетворення органу виконавчої влади права та обовязки органів виконавчої влади переходять до утвореного органу виконавчої влади.

У звязку з цим, колегія суддів погоджується з доводами відповідача Міністерства доходів і зборів України, що право на здійснення повноважень та виконання функцій з формування і реалізації державної політики перейшло від зазначеного Міністерства до Державної фіскальної служби України, а також у звязку з цим вважає безпідставним посилання апелянта стосовно не легітимності наказу Державної фіскальної служби України № 73 від 22.08.2014.

З копії листа в.о.начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області № 2922/09-19-00-35/121 від 21.08.2014 убачається, що підставою такого звернення слугувала мета економії бюджетних коштів для стабільного функціонування служби в умовах обмеженості кошторисних призначень та на виконання постанови ОСОБА_4 Міністрів України від 01.03.2014 «Про забезпечення економії бюджетних коштів», розпорядження ДФС № 16-р від 07.08.2014 «Про забезпечення заходів щодо скорочення видатків територіальних органів Міндоходів на 2014 рік».

На виконання наказу Державної фіскальної служби України № 73 від 22.08.2014 ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення із займаної посади 03.11.2014 у відповідності до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку із змінами до структури та штатної чисельності ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області (скорочення чисельності перших заступників начальника ГУ), з яким позивач був ознайомлений 01.09.2014. про що свідчить його особистий підпис.

Як вірно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, одночасно з попередженням про наступне звільнення ОСОБА_1 були запропоновані посади начальника Коломийської ОДПІ ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, начальника ДПІ у Рогатинському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, начальника ДПІ у Городенківському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, заступника начальника відділу інформаційно-аналітичного супроводження бюджетного процесу та моніторингу забезпечення доходів і зборів, економічного менеджменту ризиків та експрес-діагностики координаційно-моніторингового управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, головного спеціаліста відділу експлуатації, господарського забезпечення та звязку адміністративно-господарського управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, головного спеціаліста відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, головного державного ревізора-інспектора відділу внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області та головного державного ревізора-інспектора відділу інформаційно-аналітичного супроводження бюджетного процесу та моніторингу забезпечення доходів і зборів, економічного менеджменту ризиків та експрес-діагностики координаційно-моніторингового управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, на час відсутності основного працівника ОСОБА_6

Однак, від переведення на запропоновані посади ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить його особистий підпис.

Проте, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1, яка була адресована голові ДФС України та голові комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України, в якій позивач просив скоротити йому термін попередження про наступне вивільнення та звільнити із займаної посади з 20.10.2014 у звязку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. З даною заявою погодився голова комісії з реорганізації ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, про що того ж дня поставив свій підпис.

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції не було спростовано факт добровільного написання вказаної заяви.

Згідно додатку № 1 від 20.10.2014 до попередження про наступне вивільнення від 01.09.2014, першому заступнику начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області ОСОБА_1 на виконання вимог ст.492 КЗпП України було запропоновано переведення на вакантні посади, зокрема начальника Коломийської ОДПІ ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, начальника ДПІ у Рогатинському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, начальника ДПІ у Городенківському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, начальника ДПІ у Снятинському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, начальника відділу організації діяльності та контролю виконання документів, заступника начальника управління-начальника відділу бюджетних та інших надходжень та зведеної звітності, головного спеціаліста відділу експлуатації, господарського забезпечення та звязку адміністративно-господарського управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, головного державного ревізора-інспектора відділу внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області та головного державного ревізора-інспектора відділу інформаційно-аналітичного супроводження бюджетного процесу та моніторингу забезпечення доходів і зборів, економічного менеджменту ризиків та експрес-діагностики координаційно-моніторингового управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, на час відсутності основного працівника ОСОБА_6

Однак, ОСОБА_1 відмовився від запропонованих йому посад, про що 20.10.2014 поставив свій підпис.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що підставою звільнення позивача стали зміни в структурі Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області і таке звільнення не повязане із ліквідацією чи реорганізацією Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області та створенням Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області.

Стосовно посилання апелянта на ту обставину, що йому не було запропоновано посаду першого заступника начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вказав, що з метою встановлення обовязку Міністерства доходів і зборів України запропонувати позивачу під час здійснення вивільнення вакантних посад у Головному управлінні Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, судом досліджено обставини щодо реорганізації Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківської області. При розгляді справи встановлено, що підставою звільнення позивача стали зміни в структурі Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області. Звільнення позивача не повязане із ліквідацією чи реорганізацією Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області та створенням Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, а тому у відповідачів станом на момент звільнення був відсутній обовязок пропонувати позивачу відповідно до вимог ст.42-1 КЗпП України укладення трудового договору на аналогічну посаду в Головному управлінні Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин та беручи до уваги наведені вище норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, при цьому виконав вимоги ч.5 ст.227 КАС України в частині обовязковості висновків і мотивів, з яких були скасовані попередні рішення судів першої та апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи, викладені в апеляційні скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції допущено не було, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року по справі № 809/3850/16 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

ОСОБА_7

Повний текст ухвали виготовлений 27.12.2016.