Справа № 442/4689/13-а
Суддя: Коваль Р. Г.
Дата ухвалення: 2013-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/4689/13-а
Провадження № 2-а/442/240/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Коваль Р.Г.

при секретарі - Леськів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, до Дрогобицької міської ради, за участю третіх осіб відділу Держземагенства у м. Дрогобичі Львівської області, відділу містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення сесії Дрогобицької міської ради,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися із адміністративним позовом в суд до відповідача ОСОБА_6 міської ради, за участю третіх осіб у справі - відділу Держземагенства у місті Дрогобичі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відділу містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення 34 сесії пятого скликання Дрогобицької міської ради № 981 від 19 листопада 2009 р., а саме пункту 1.19 цього рішення, який стосується затвердження уточнених площ земельних ділянок, що безоплатно передані у спільну сумісну власність громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно попереднього рішення сесії Дрогобицької міської ради від 30.10.2008 р. № 704 «Про відміну окремих пунктів ухвал сесії і рішень виконкому міської ради та безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок» земельну ділянку площею 287 кв. метрів (замість попередньої - площею 192 кв. метри) на вулиці Завіжна, 38 для ведення садівництва.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що згідно рішення сесії Дрогобицької міської ради № 704 від 30.10.2008 р. «Про відміну окремих пунктів ухвал сесії і рішень виконкому міської ради та безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок» було безоплатно передано у спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_4, яка проживає на ІНФОРМАЦІЯ_1 та її дочці ОСОБА_5, котра на даний час проживає на ІНФОРМАЦІЯ_2, Гміна Слупск, воєводство Поморське, ОСОБА_7 земельну ділянку площею 192 кв.м. для ведення садівництва на вулиці Завіжній 38. Однак, як стало відомо позивачам пізніше, згідно рішення Дрогобицької міської ради від 19 листопада 2009р. за №981 «Про затвердження громадянам уточнених площ земельних ділянок, переданих безоплатно у власність та спільну сумісну власність», а саме згідно п.1 та п.1.19 даного рішення, було незаконно (на переконання позивачів) збільшено розмір даної земельної ділянки шляхом затвердження уточнення площ земельних ділянок та затверджено площу земельної ділянки, яку передано згідно вище наведеного рішення міської ради у спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_4, та її дочці ОСОБА_5, розміром 287 кв. м., що розташована по вулиці Завіжна, будинок 38, місто Дрогобич для ведення садівництва. На думку позивачів, фактично незаконно збільшено розмір земельної ділянки на 95 кв. метрів. Зважаючи на те, що земельна ділянка площею 192 кв. метри, яка передана згідно рішення Дрогобицької міської ради за № 704 від 30.10.2008 р. для ведення садівництва третім особам у справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, знаходиться по вулиці Завіжна, 38, місто Дрогобич, фактично прилягає до єдиного проїзду від вулиці Завіжна до будинковолодінь позивачів за № 36/2, № 36/3 та 38/1, а уточнені та збільшені її межі згідно оскаржуваного позивачами у даній справі рішення № 981 від 19 листопада 2009 р. уже частково будуть знаходитися безпосередньо на самому існуючому на даний час єдиному проїзді до їхніх будинків, то це, у свою чергу, звузить його та призведе до того, що вони не зможуть повноцінно користуватися цим єдиним проїздом до їхніх будинків та господарств, а також будуть позбавлені доступу до трубопровідних комунікацій, що знаходяться на даній землі та пролягають по краю проїзду біля земельної ділянки по вулиці Завіжна № 38. Оскаржуване рішення Дрогобицької міської ради позивачі вважають незаконним, оскільки воно сформоване на підставі неправдивої інформації та сумнівних документів, а також опирається на перекручені та викривлені норми чинного законодавства України. У даному рішенні зазначено, що сесія Дрогобицької міської ради прийняла його на підставі та враховуючи рекомендації постійної комісії ради по регулюванню земельних відносин (протоколи № 99 від 15 червня 2009 р.; № 101 від 15 липня 2009 р.; № 102 від 27 липня 2009 р.; № 103 від 10 серпня 2009 р.; № 107 від 14 вересня 2009 р.; № 105 від 05 жовтня 2009 р.) та керуючись статтею 5 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах «Про затвердження порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України» від 15 лютого 1993 р. за № 10. Однак, на твердження позивачів, у даному наказі № 10 від 15 лютого 1993 р. немає та і не могло бути (оскільки це наказ, а не інший нормативно-правовий документ) статті 5, оскільки сам наказ складається лише із трьох пунктів, а згідно пункту 5 затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 10 «Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України» вказано, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідною Радою народних депутатів, а якщо при встановленні меж земельних ділянок будуть виявлені розбіжності в даних про розміри земельних ділянок, переданих у власність, з фактичними розмірами, то остаточний розмір площі таких ділянок визначається Радою народних депутатів. У даному випадку позивачі звертають увагу, що із документів, якими позивачі володіють і які надані позивачам органами державної влади та місцевого самоврядування міста Дрогобича при наданні відповідей на їхні неодноразові звернення та скарги, то можна зробити висновок, що таких вищезазначених розбіжностей між розмірами земельної ділянки, яка була передана у спільну сумісну власність третім особам ОСОБА_4 та її дочці ОСОБА_5 для ведення садівництва розміром 192 кв. метри за адресою: місто Дрогобич, вулиця Завіжна, 38 згідно рішення сесії Дрогобицької міської ради за №704 від 30.10.2008р. і фактичними розмірами даної земельної ділянки, про які йдеться в окаржуваному рішенні сесії Дрогобицької міської ради за № 981 від 19 листопада 2009 р. насправді не існує і не може бути. При цьому позивачі посилаються на копію схемплану садибної земельної ділянки, що знаходиться у місті Дрогобич, вулиця Завіжна, будинок 38, виготовленого Дрогобицьким ДК МБТІ та ЕО, згідно якого встановлено реальні межі садибної ділянки для обслуговування житлового будинку. Даний план виготовлявся та вносилися у нього зміни на підставі попередніх рішень та ухвал органів місцевого самоврядування та зважаючи на дійсні існуючі межі земельних ділянок по факту ( враховуючи існуюче огородження земельної ділянки чи залишки від нього). Згідно останніх внесених змін до цього документу загальний розмір садибної ділянки за адресою: вулиця Завіжна, будинок 38, місто Дрогобич становить 1192 кв.м.(останні зміни внесені згідно ухвали Дрогобицької міської ради Львівської області за № 130 від 05.11.1998 р. «Про встановлення норм площ земельних ділянок»). Із даної земельної ділянки зараз передано безоплатно у власність згідно встановлених лімітів розмірів безоплатної передачі у власність земельних ділянок громадянам України, затверджених законодавством України 1000 кв. метрів для обслуговування будинку та господарських будівель громадянам, що проживають за вказаною адресою, а 192 кв. метри було передано у спільну сумісну власність даним громадянам для ведення садівництва згідно рішення № 704 від 30.10.2008 р. (разом 1192 квадратних метри), тому, розмір земельної ділянки, що вказана на схемплані Дрогобицького ДК МБТІ та ЕО, останнні зміни до якого перевірено та не виявлено їх 30.08.2007 р., який становить 1192 кв. метри (1000кв. метри та 192 кв. метри) насправді реально та фактично відповідає розмірам та існуючим межам земельних ділянок (існуюче загородження та залишки від нього) на даний час, що, на думку позивачів, стає незрозумілим, на підставі чого було проведено органами Дрогобицького місцевого самоврядування та органами Держкомзему міста Дрогобич уточнення фактичних меж спірної земельної ділянки, котра прилягає та межує з проїздом до їхніх житлових будинків та садибних ділянок за адресою: місто Дрогобич, вулиця Завіжна, 38, на підставі чого і було незаконно збільшено та незаконно затверджено оскаржуваним рішенням сесії Дрогобицької міської ради її фактичний розмір на 95 квадратних метрів. Одночасно позивачі у своєму позові зазначають і те, що оскаржуваним рішенням Дрогобицька міська рада незаконно долучила до земельної ділянки для ведення садівництва площею 192 кв. м. ще 95 кв. метрів, збільшивши її загальну площу до 287 кв. метрів, оскільки незаконно передано у приватну власність третіх осіб у справі частину земель загального користування, якими являється проїзд до будинків позивачів, що межує із спірною земельною ділянкою, оскільки це підтверджується доданими позивачами до справи відповіддю із земельних ресурсів міста Дрогобича від 18.12.2007 р. № С-1322, що суперечить пункту 3 статті 83 Земельного кодексу України та свідчить про порушені позивачів їхні законні права та інтереси.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, зазначені ними у позовній заяві, просять позов задоволити.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився за станом здоровя, проте направив до суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та просить суд розглядати справи у його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі із підстав, що вказані у позовній заяві. Додатково пояснив суду, що оскаржуване рішення сесії Дрогобицької міської ради № 981 від 19 листопада 2009 р. є незаконним із тих підстав, що воно прийняте на підставі закону, яким передбачено порядок та процедуру уточнення меж земельних ділянок у випадку розбіжності в даних про розміри земельних ділянок, що вказані у рішенні про їх передання у власність із їхніми фактичними розмірами, та визначення остаточної площі цих земельних ділянок, що передаються у приватну власність громадянам, який втратив свою чинність ще у 2003 р. У підтвердження цього ОСОБА_8 надав суду копію наказу Державного комітету України по земельних ресурсах за № 10 від 15.02.1993 р. «Про затвердження порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України» та копію наказу Державного комітету України по земельних ресурсах за № 53 від 06.03.2003 р. «Про визнання деяких наказів такими, що втратили чинність», згідно якого скасовано закон № 0007-93. Також, ОСОБА_8 пояснив суду, що оскаржуваним позивачами рішенням грубо порушено процедуру передачі у спільну сумісну власність третіх осіб у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 частини земельної ділянки розміром 95 квадратних метрів для ведення садівництва, що фактично не перебувала у їх власності і є частиною спільного єдиного проїзду до будинковолодінь позивачів у справі, про що визнає сама третя особа ОСОБА_4, незаконно застосувавши при цьому неіснуючу (таку, що втратила законну чинність) процедуру уточнення меж земельної ділянки. Такі обставини, на думку представника позивача, суперечать ряду положень земельного кодексу України, в тому числі частині 4 статті 116 ЗК України, згідно якої передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться один раз по кожному випадку, а на момент прийняття відповідачем пункту 1.19 оскаржуваного рішення уже було прийнято чинне на той час рішення сесії за № 704, згідно якого передано у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку для ведення садівництва. Також відзначив, що прийняте рішення, яке є предметом оскарження суперечить частині 7 статті 118 ЗК України, згідно якої відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання громадян у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні, чого не було зроблено відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення. Представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 вважає, що прийняте рішення суперечить положенням частини 2 статті 20 ЗК України, згідно якої зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності (у даному випадку зміну цільового призначення земельної ділянки загального користування для обслуговування проїзду на цільове призначення для ведення садівництва) провадиться також органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, чого теж не було зроблено у даному випадку, що є очевидним із змісту самого оскаржуваного рішення Дрогобицької міської ради. Крім цього, ОСОБА_8 зазначив, що оскаржуваним рішенням порушуються законні права та інтереси його довірительки, оскільки із його змісту є очевидним, що внаслідок такого рішення буде звужено реальні межі існуючого єдиного тупикового проїзду до садибних земельних ділянок позивачів, на яких розміщені їхні житлові будинки, що є очевидним із матеріалів справи та фактично визнано і третьою особою ОСОБА_4, та представником третьої особи - відділу містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради, внаслідок чого буде значно ускладнено, особливо у мокрі пори року, проїзд легкових автомобілів та практично унеможливлено проїзд вантажних транспортних засобів та спец автомобілів, в тому числі пожежних, карет швидкої допомоги та інших транспортних засобів, зважаючи на складний рельєф місцевості, де розташований цей проїзд та зважаючи на значний його уклін. На думку представника позивача, відповідно до положень пункту 3.11 та пункту 3.22 діючих на момент прийняття оскаржуваного рішення та у час розгляду справи у суді Державних будівельних норм 360-92** на частині проїзду, який незаконно долучено до земельної ділянки для ведення садівництва згідно оскаржуваного рішення, необхідно облаштувати майданчик для розїзду транспортних засобів завширшки 6 і завдовжки 15 метрів, чого фактично позбавлені позивачі прийняттям оскаржуваного рішення, що є ще одним свідченням порушення органу місцевого самоврядування міста Дрогобича законних прав та інтересів його довірительки. Одночасно ОСОБА_8 зазначив і те, що оскаржуване рішення прийнято після його попереднього погодження та за наслідками рекомендацій постійної комісії ради по регулюванню земельних відносин. Однак, внаслідок огляду протоколів комісії, на які посилається оскаржуване рішення, виявлено той факт, що питання, затверджене пунктом 1.19 оскаржуваного рішення сесії Дрогобицької міської ради не розглядалося на цій комісії, що теж свідчить про протиправність його прийняття. За таких обставин просить суд задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_9 заперечив проти позовних вимог позивачів у справі та пояснив суду, що вважає оскаржуване рішення законним та таким, що жодним чином не порушує законні права та інтереси позивачів. Пояснюючи законність оскаржуваного рішення він зазначив, що долучення до земельної ділянки для ведення садівництва, яка була передана у спільну сумісну власність третіх осіб у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно рішення сесії Дрогобицької міської ради за № 704 від 30.10.2008 р., спірної земельної ділянки прийнято на підставі закону та з урахуванням рекомендаційного листа відділу містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради за підписом головного архітектора міста Дрогобича, що міститься у матеріалах справи, у якому зазначено, що розміри спірного проїзду до будинковолодінь позивачів у справі є значно більшими, від передбачених законом мінімальних норм (більшими від 3,5 метрів), тому віднесення частини спірної земельної ділянки до земельної ділянки для ведення садівництва ОСОБА_4І та ОСОБА_5 є доцільним з метою вирівнювання границь проїзду та впорядкування прилеглої території. Також, представник відповідача пояснив, що спірна земельна ділянка, яка передана у спільну сумісну власність третіх осіб у справі на підставі оскаржуваного рішення до його прийняття являлася комунальною власністю міста Дрогобича, рішення щодо розпорядження якою приймає відповідно до передбачених законом повноважень сесія Дрогобицької міської ради як орган місцевого самоврядування міста Дрогобича, яка відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» представляє інтереси територіальної громади міста. По відношенню до факту не розгляду спірного питання на засідання постійної комісії ради, про яку зазначено в оскаржуваному рішенні, представник відповідача пояснив, що ця комісія як і її протоколи носять рекомендаційний характер, а тому питання щодо уточнення меж земельної ділянки, яку було безоплатно передано у спільну сумісну власність громадянці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 могло і не розглядатися на цій постійній комісії. Водночас, представник відповідача нічого не зміг пояснити суду та іншим учасникам процесу щодо чинності на момент прийняття оскаржуваного позивачами рішення наказу Державного комітету України по земельних ресурсах за № 10 від 15.02.1993 р. «Про затвердження порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України», на який посилається оскаржуване рішення відповідача і відповідно до затвердженої процедури яким і приймалося оскаржуване рішення, зазначивши суду, що він не досліджував питання чинності цього документу, а на момент прийняття сесією Дрогобицької міської ради оскаржуваного рішення він ще не працював у цій установі.

Представник третьої особи у справі - відділу Держземагенства у місті Дрогобичі, що є правонаступником попередньо залученого до справи Управління Держкомзему міста Дрогобич - ОСОБА_10, не погодився із позовними вимогами позивачів та подав до суду письмове заперечення на колективну позовну заяву. У запереченні зазначає, що вважає законним оскаржуване рішення, оскільки на його думку відповідно до матеріалів справи, генплану забудови міста, вбачається, що ширина спірного заїзду до будинковолодінь позивачів становить більше, ніж 3,5 метри, при цьому точні границі заїзду не встановлені, відтак відповідно до земельного законодавства та чинних правил ДБН відділ Держземагенства у місті Дрогобичі дійшов висновку, що спірна земельна ділянка із збільшеними уточненими розмірами до 287 кв. метрів лежить поза межами заїзду, оскільки у разі передачі такої розмір існуючого проїзду не стане меншим ніж передбачений законом граничний мінімальний розмір шириною 3,5 метри. Додатково зазначив, що Генеральним планом міста Дрогобича передбачено рівні границі заїзду до будинковолодінь позивачів і саме за рахунок передачі спірної земельної ділянки третім особам межі спірного заїзду стають рівними. Не погоджується представник відділу Держземагенства у місті Дрогобичі із доводами позивачів, що частина комунікацій знаходяться в межах спірної земельної ділянки, що унеможливлює доступ позивачів до цих мереж і вважає такі доводами такими, що вводять в оману суд, оскільки обслуговування таких комунікацій здійснюється відповідними ліцензійними організаціями та установами, яким надано безперешкодний доступ до таких інженерних комунікацій відповідно до положень певних норм закону.

Третя особа у справі ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог позивачів у справі. Зазначила, що оскаржуване рішення прийняте Дрогобицькою міською радою, де працює багато кваліфікованих працівників, які не можуть приймати незаконних рішень, оскільки мають відповідну для цього освіту. ОСОБА_4 вказала і те, що вона просила долучити спірну земельну ділянку площею 95 кв. метрів, якою вона до цього не користувалася, до її земельної ділянки для ведення садівництва попередньою площею 192 кв. метрів з метою вирівнювання меж спірного заїзду до будинковолодінь позивачів у справі, оскільки на цю частину проїзду невідомі їй особи скидають різне сміття та непотріб. Після приватизації та огородження по нових межах цієї земельної ділянки вона допоможе встановити благоустрій заїзду та вирівняє його. Також, на передачу спірної земельної ділянки у її власність надано дозвіл головним архітектором міста Дрогобича згідно його листа, що міститься у матеріалах справи. Вказала, що вона обовязково у випадку потреби надасть доступ кваліфікованим працівникам до трубопроводів, які пролягають в межах спірної земельної ділянки, що передана у власність згідно оскаржуваного рішення Дрогобицької міської ради.

Третя особа у справі ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, проте направила на адресу суду заяву, у якій просить суд розглядати справу у її відсутності та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів у справі.

Представники третьої особи відділу містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради ОСОБА_11, ОСОБА_12 заперечили проти позовних вимог позивачів у справі та пояснили, що при передачі спірної земельної ділянки у власність третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жодним чином не було порушено законні права та інтереси позивачів, так як ширина проїзду після цього залишиться не меншою, ніж передбачених правилами ДБН 3,5 метри. Також, відповідно до Діючого Генерального плану міста Дрогобича, копію викопіювання із якого долучено ними до матеріалів справи, передбачено рівні межі заїзду до садибних ділянок, на яких розміщені житлові будинки із господарськими будівлями та спорудами позивачів справі. Вказали суду, що згідно цього Генерального плану міста Дрогобича неможливо вирахувати точні розміри та межі спірного заїзду. В інший, передбачений законом порядок, на даний час межі цього спірного заїзду не встановлені.

Суд, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги позивачів у справі підлягають до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи влади та органи місцевого самоврядування. В Основному Законі України зазначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

У частина 2 ст. 144 Конституції України зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У відповідності до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показів свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що рішенням сесії Дрогобицької міської ради №704 від 30.10.2008р. «Про відміну окремих пунктів ухвал сесії і рішень виконкому міської ради та безоплатну передачу у власність громадян земельних ділянок» безоплатно передано у спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_4, котра проживає на ІНФОРМАЦІЯ_1 та її дочці ОСОБА_5, котра на даний час проживає на ІНФОРМАЦІЯ_2, Гміна Слупск, воєводство Поморське, ОСОБА_7 земельну ділянку площею 192 кв.м. для ведення садівництва на вулиці Завіжній 38. У даному випадку відповідачем у справі використано спрощену процедуру передачі земельних ділянок у власність громадян як земельних ділянок, якими вони користуються у законному порядку, що передбачено положеннями частин 1 та 2 статті 118 Земельного кодексу України. З цього є очевидним, що треті особи у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 використали своє одноразове право на безоплатну приватизацію (безоплатне отримання у власність) із земель державної чи комунальної власності міста Дрогобича земельних ділянок цільового призначення для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель та для ведення садівництва, що передбачено частиною 4 статті 116 Земельного кодексу України.

Згідно оскаржуваного рішення 34 сесії пятого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області № 981 від 19 листопада 2009 р. (пункт 1.19 рішення) «Про затвердження громадянам уточнених площ земельних ділянок, переданих безоплатно у власність та спільну сумісну власність» збільшено розмір земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для ведення садівництва шляхом затвердження уточнення площ земельних ділянок, внаслідок чого затверджено площу земельної ділянки розміром 287 кв. м., що розташована по вулиці Завіжна, будинок 38, місто Дрогобич для ведення садівництва, замість попередніх 192 квадратних метрів, долучивши при цьому до даної земельної ділянки земельну ділянку площею 95 квадратних метрів, яка не перебувала у користуванні третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що визнано учасниками адміністративного процесу та вбачається із матеріалів адміністративної справи й технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, оригінал якої представлено на вимогу суду для огляду представником відділу Держземагенства у місті Дрогобичі.

Однак, як вбачається із самого оскаржуваного рішення, під час його прийняття відповідачем використано порядок та процедуру, передбачену наказом Державного комітету України по земельних ресурсах за № 10 від 15.02.1993 р. «Про затвердження порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України». Проте, даний закон втратив чинність ще у 2003 р. на підставі пункту 1.1 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 53 «Про визнання деяких наказів такими, що втратили чинність».

Порядок, підстави та процедура передачі у власність громадян земельних ділянок із комунальної або державної власності чітко визначено Законом.

Так, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України або за результатами аукціону; згідно пункту в) частини 3 цієї ж статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. При цьому, якщо земельна ділянка не перебуває у користуванні громадян, то відповідно до положень частин 6 та 7 статті 118 ЗК України громадяни, що зацікавлені в одержанні безоплатно у власність такої земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення (уданому випадку) садівництва у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки держаної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України; у клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри; до клопотання додаються викопіювання із кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб); відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Як вбачається із самого оскаржуваного рішення, так і з інших матеріалів справи, Дрогобицькою міською радою Львівської області не було дотримано цієї передбаченої законом процедури під час прийняття оскаржуваного рішення щодо долучення до земельної ділянки для ведення садівництва ОСОБА_4 та ОСОБА_5 площею 192 кв. метри спірної земельної ділянки площею 95 квадратних метрів, внаслідок чого незаконно збільшено розмір цієї земельної ділянки до 287 кв. метрів.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснення осіб, що брали участь у справі, земельна ділянка для ведення садівництва, що перебувала у користуванні та передана у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для ведення садівництва площею 192 кв. метрів по вулиці Завіжна, 38 у місті Дрогобичі межує із єдиним заїздом до будинковолодінь позивачів у справі, який частково відмежований від сусідніх садибних ділянок та за рахунок звуження частини якого і збільшено розміри земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до положень пункту а) частини 4 статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо), що теж свідчить про порушення цієї норми матеріального права під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та про порушення законних прав та інтересів позивачів у справі як користувачів земельними ділянками загального користування міста Дрогобича.

Суд критично оцінює посилання представника відділу містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради, що спірна земельна ділянка, яка передана оскаржуваним рішенням відповідача у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не належить до земель загального користування, оскільки із поданого ним викопіювання із Генерального плану міста Дрогобича неможливо встановити точні розміри спірного проїзду, про що він сам і пояснив суду, а із наявного у матеріалах листа за підписом головного архітектора міста Дрогобича очевидним є те, що саме за рахунок частини існуючого проїзду і було запропоновано збільшити площу земельної ділянки третіх осіб у справі.

Відповідно до положень пункту 3.11 та пункту 3.22 діючих Державних будівельних норм 360-92** у житлових кварталах треба передбачати вїзди на їх територію, а на другорядних (одно смугових) проїздах треба передбачати розїзні майданчики завширшки 6 і завдовжки 15 метрів на відстані не більше 75 метрів один від одного, а у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі, слід формувати мережу внутрішньо квартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 метрів, з двома 5,5 метрів. На одно смугових проїздах передбачаються розїзди (п.3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 метрів. При цьому, як вбачається із матеріалів справи, в тому числі із ряду технічної документації, спірний спільний проїзд до будинковолодінь позивачів є значно більшим 75 метрів, а спірна земельна ділянка площею 95 кв. метрів, передана оскаржуваним рішенням у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розміщена у тій частині проїзду, де і необхідно облаштувати згідно чинних правил ДБН вищезгаданий розїзний майданчик, що дає суду підставу вважати про порушення оскаржуваним рішенням законних прав та інтересів позивачів у справі.

Крім того, суд не може погодитися із посиланнями представника відповідача на те, що погодження оскаржуваного рішення із постійною комісією ради по регулюванню земельних відносин не є обовязковим, оскільки ці твердження представника відповідача не містять жодного посилання на відповідні правові норми, а із поданих для огляду протоколів засідань цієї комісії, про які йде мова у самому оскаржуваному рішенні, очевидним є те, що усі інші земельні питання, які вирішені оскаржуваним рішенням сесії міської ради, проходили розгляд на цій постійній комісії ради, що свідчить про порушення під час підготування до розгляду спірного земельного питання відповідачем ряду фундаментальних принципів, закріплених Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Не погоджується суд та критично оцінює і твердження представника відділу Держземагенства у місті Дрогобичі щодо того, що внаслідок позбавлення позивачів прийняттям оскаржуваного рішення вільного доступу до трубопроводів, які пролягають до їхніх житлових будинків, не порушуються їхні законні права та інтереси, так як мають право обслуговувати ці трубопроводи тільки особи із необхідними ліцензіями, оскільки як вбачається із доданих позивачами до позову документів у підтвердження своїх позовних вимог, позивачі являються власниками цих трубопроводів і будь-яке обмеження їхнього вільного та безперешкодного доступу до цих комунікацій, що зумовлюється оскаржуваним рішенням у справі, грубо порушує принципи матеріального права, закріплені у статтях 316, 317, 319, 321, 322, 325 Цивільного кодексу України.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачем ОСОБА_6 міською радою прийнято пункт 1.19 оскаржуваного рішення 34 сесії Дрогобицької міської ради за № 981 від 19 листопада 2009 р. із грубим порушенням ряду норм матеріального закону, упереджено, недобросовісно та з порушенням принципу рівності перед законом, з недотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів громадян і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення. Крім цього, оскаржуване рішення грубо порушує ряд законних прав та інтересів позивачів у справі, які наведені у мотивувальній частині даної постанови, і за таких обставин позовні вимоги позивачів слід задоволити.

Керуючись ст. ст. 9 12, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити.

Визнати незаконним та скасувати п. 1.19 рішення 34 сесії пятого скликання Дрогобицької міської Ради № 981 від 19.11.2009 року в частині затвердження уточнених площ земельних ділянок, які безоплатно передні у спільну сумісну власність громадян ОСОБА_4, що проживає на ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, що проживає на ІНФОРМАЦІЯ_4, Гміна Слупск, воєводство Поморське, ОСОБА_7 згідно рішення від 30.12.2008 року № 704 «Про відміну окремих пунктів ухвал сесії рішень виконкому міської ради та безоплатну передачу у власність громадянами земельних ділянок» земельну ділянку площею 287 кв. м. (замість попередньої - площі 192 кв.м ) на вулиці Завіжна, 38, для ведення садівництва .

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Львівської області через суд першої інстанції з моменту її проголошення шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: Р.Г. Коваль