Справа № 757/35827/16-а
Суддя: Гладун Х. А.
Дата ухвалення: 2016-10-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2016 року cуддя Печерського районного суду Гладун Х.А., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити, нарахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач) щодо відмови в призначені йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати Відповідача призначити, нарахувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання, починаючи з 01 січня 2016 року у розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, на підставі довідки Вищого господарського суду України про заробітну плату в розмірі 33060,00 грн. для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02 вересня 2016 року № 09.01-27/350 з урахуванням раніше проведених виплат; у разі збільшення розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, зобов'язати Відповідача здійснювати перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VIII був звільнений з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку.

На підставі вказаної Постанови Наказом Голови Вищого господарського суду України від 29 грудня 2015 року № 486-к Позивача було відраховано зі штату суду з правом отримання 90 відсотків щомісячного грошового утримання працюючого судді, виходячи з вимог положень ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 07 липня 2010 року та Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3рп/13.

Таке право на відставку він фактично набув ще в 2011 р., про що свідчить наказ Голови Вищого господарського суду України від 03 жовтня 2011 р. № 538-к, згідно якого, станом на 23 жовтня 2011 року позивач набув 24 роки спеціального стажу, що дає право на підвищення розміру призначеного щомісячного грошового утримання, та йому встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 88 % від заробітної плати з 23.10.2011 р.

Разом з тим, Позивач продовжив працювати на посаді судді і станом на 23 жовтня 2012 р. набув 25 років спеціального стажу, що дає право на підвищення розміру призначеного щомісячного грошового утримання, а саме - 90 відсотків із заробітної плати. На даний час спеціальний стаж, що надає позивачеві право на довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% складає 28 років.

25.12.2014 р. Позивач звернувся до Вищої Ради юстиції із заявою про внесення подання та до Верховної Ради України із заявою про звільнення з посади судді Вищого господарського суду України.

Однак, рішення про звільнення з посади в порушення строків, визначених ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 111 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» було прийнято компетентними органами тільки через 10 місяців 17 днів, що створило умови для відмови Позивачу у призначенні щомісячного грошового утримання судді у відставці та призвело до порушення прав Позивача на належне матеріальне забезпечення у відповідності до змісту та обсягу існуючих гарантій незалежності суддів, в тому числі і суддів у відставці.

На підставі п. 1.2. Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891, згідно якого щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, в тому числі і відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо зварення за призначення щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду, Позивач 21 березня 2016 р. подав до Управління Пенсійного фонду в Печерському районі м. Києва заяву та Довідку Вищого господарського суду України про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 грудня 2015 року за № 09.01-27/474, згдіно якої суддівська винагорода станом на 29 грудня 2015 року, яка враховується при призначені (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, становить 31418,40 грн.

Згідно абз. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01.05.2016 р. розмір мінімальної заробітної плати встановлено 1450 грн., в зв'язку з чим Вищим господарським судом України Позивачу видано Довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці станом на 01.05.2016 р., згідно якої суддівська винагорода, яка має бути врахована при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 33060,00 грн.

Саме вказана заробітна плата має бути розрахунковою.

Листом від 17 травня 2016 року № 4010/03 Відповідач відмовив Позивачеві у призначенні щомісячного довічного утримання судді, посилаючись на те, що Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VII визначено, якщо у разі неприйняття до 01.06.2015 Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. В зв'язку з вищевикладеним з 01.06.2015 щомісячне довічне грошове утримання суддів в порядку та на умовах, зазначених законів не призначається.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки заяву про відставку подав у грудні 2014 року, однак з причин бездіяльності Вищої ради юстиції та Верховної Ради України, рішення про звільнення його із займаної посади було прийнято Верховною Радою України лише у листопаді 2015 року.

При цьому, Відповідач посилається на положення закону, що набрав чинності після звернення Позивача до компетентних органів з відповідною заявою про відставку, що призвело до порушення конституційного принципу незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів в часі.

Ухвалою суду від 25.07.2016 року відкрито скорочене провадження у вказаній справі.

20.10.2016 р. до суду надійшли письмові заперечення від відповідача, відповідно до яких він позов не визнає, та зазначає, що Позивач звернувся до Управління з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 від 07.07.2010 року (надалі - Закон № 2453).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» є спеціалізованим Законом України, яким регулюється питання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

З 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких Законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02.03.2015 року (далі - Закон України № 213).

Законом України № 213 були внесені зміни до п. З ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме п. З ст. 141 викладено в такій редакції: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Також звертає увагу на те, що вищевказана норма Закону України № 2453 не скасована та не визнана неконституційною, а тому є чинною нормою та підлягають застосуванню станом на сьогодні.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з / червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу". "Про прокуратуру". "Про судоустрій і статус суддів". "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

У зв'язку з тим, що до 1 червня 2015 року так і не був прийнятий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах то з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно офіційного тлумачення ч.І ст. 58 на підставі рішення Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999р. дію нормативно- правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23.07.2014 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та введення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Так, згідно до п. 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486 зазначається, що управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Згідно статтею 9 КАС України, у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного СУДУ України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Вирішення питання щодо не відповідності закону Конституції України належить до компетенції Конституційного Суду України, тому у Управлінні немає правових підстав не застосовувати норму закону, яка є чинною та такою, що не визнана не конституційною.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинними законами України.

Таким чином. Управління, як орган державної виконавчої влади у своїй діяльності керується чинним законодавством України.

Оскільки, Позивач звернувся до Управління із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» то призначити йому довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України № 2453 законних підстав немає.

Відповідач вважає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства, в зв'язку з чим у задоволенні позову просив відмовити.

Вивчивши матеріали суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що пунктом першим наказу Голови Вищого господарського суду України від 03 жовтня 2011 року № 538-к визначено, що суддя Вищого господарського суду України ОСОБА_1 станом на 23 жовтня 2011 року набуває 24 роки спеціального стажу, що дає право на підвищення розміру призначеного щомісячного грошового утримання; встановлено ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання у розмірі 88 відсотків від заробітної плати з 23 жовтня 2011 року. Наказ ухвалено на підставі ст. 43 Закону України «Про статус суддів» та постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

При цьому, на посаді судді Позивач працював і після 23 жовтня 2011 року та через рік, станом на 23 жовтня 2012 року, набув 25 років спеціального стажу, що дає право на підвищення розміру призначеного щомісячного грошового утримання, а саме - 90 відсотків із заробітної плати.

Керуючись пунктом 9 частини п'ятої статті 126, статті 131 Конституції України та статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ОСОБА_1 25 грудня 2014 року звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді Вищого господарського суду України.

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VIII ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Голови Вищого господарського суду України від 29 грудня 2015 року № 486-к Позивача було відраховано зі штату суду з правом отримання 90 відсотків щомісячного грошового утримання працюючого судді, виходячи з вимог положень ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 07 липня 2010 року та Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3рп/13.

За весь період роботи ОСОБА_1 на посаді судді Вищого господарського суду України з його заробітної плати проводилось утримання єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, що стверджується довідкою Вищого господарського суду України від 30.12.2015 №09.01-27/474.

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видана Вищим господарським судом України 30.12.2015 № 09-01-27/474 станом на 30.12.2015 суддівська винагорода позивачу, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці становить 31418 грн, 40 коп.

Згідно абз. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01.05.2016 р. розмір мінімальної заробітної плати встановлено 1450 грн., в зв'язку з чим Вищим господарським судом України Позивачу видано Довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці станом на 01.05.2016 р., згідно якої суддівська винагорода, яка має бути врахована при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 33060,00 грн., з яких:

посадовий оклад - 17400,00 грн.;

доплата за вислугу років 80% (стаж 37 років 03 місяці 16 днів) - 13920,00 грн.;

доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці 10% - 1740,00 грн.

21 березня 2016 року позивач подав до Управління Пенсійного фонду в Печерському районі м. Києва заяву відповідно до додатку 1 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891, і надав Довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 грудня 2015 року за № 09.01-27/474 відповідно до додатку 2 Порядку, про те, що суддівська винагорода станом на 29 грудня 2015 року, яка враховується при призначені (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, становить 31418,40 грн.

Листом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.05.2016 № 246/ц-6 позивачу було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, оскільки, Позивач звернувся до Управління з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 від 07.07.2010 року (надалі - Закон № 2453).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» є спеціалізованим Законом України, яким регулюється питання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

З 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких Законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02.03.2015 року (далі - Закон України № 213).

Законом України № 213 були внесені зміни до п. З ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме п. З ст. 141 викладено в такій редакції: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Вищевказана норма Закону України № 2453 не скасована та не визнана неконституційною, а тому, є чинною нормою та підлягає застосуванню.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з / червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу". "Про прокуратуру". "Про судоустрій і статус суддів". "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

У зв'язку з тим, що до 1 червня 2015 року так і не був прийнятий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, то з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються.

Разом з тим, з такою відмовою відповідача суд не погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.8 Конституції України діє принцип верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема основи соціального захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності тощо.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах.

Крім того, суд враховує, що право на відставку та на щомісячне грошове утримання судді позивач отримав ще у 2011 році, та продовжив роботу на посаді судді до 29 грудня 2015 року та був відрахований зі штату суду на підставі Наказу Голови Вищого господарського суду України від 29 грудня 2015 року № 486-к.

Отже, право на вказаний розмір грошового утримання позивач набув ще до внесення відповідних змін у законодавстві, зокрема до прийняття положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на які посилається відповідач.

Правовідносини, що виникають у процесі реалізації Позивачем права на перерахунок призначеної пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі 41/74 уап Оиуп V. Ноше ОШсе, цей принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) N 4-рп/2016, 08.06.2016, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Таким чином, положення п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VII суперечить конституційним нормам, встановленим статтями 8, 21 та 22 Конституції України, а тому, посилання Відповідача на норми Закону №213-VIІ є необґрунтованими, в зв'язку з чим рішення Відповідача про відмову у призначенні Позивачу щомісячного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» грубо порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене ст. 46 Конституції України, та є протиправним.

Крім того відмова ОСОБА_1 у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання, порушує його конституційні права та суперечить нормам ст.ст. 21, 22 Конституції України, оскільки особа не може бути позбавлена набутого на підставі закону права шляхом прийняття нового закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» звужено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порівняно зі ст. 138 Закону № 2453 - VI від 07.07.2010 року, що є наслідком втрати суддею власного правового статусу судді у відставці та призводить до порушення принципу правової визначеності, що є складовою верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, принципу рівності, який має універсальний характер і гарантований ст. 21 Конституції України, а також до порушення незалежності суддів, гарантованої ст. 126 Основного Закону України.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.03.2015 року у справі № 21-584а14 зазначено, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону N 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом N 3668-VI: «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 у справі № 21-472а15.

Зазначене також узгоджується і з загальнотеоретичним принципом, закріпленим і у ч. 1 ст. 58 Конституції України, згідно якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивач набув у жовтні 2011 року і мав до 01.06.2015, коли був позбавлений його внаслідок прийняття Закону № 213-VШ, пунктом 5 розділу III «Прикінцевих положень» якого фактично ліквідовано конституційно закріплений інститут відставки судді, а судді, які звернулися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (пенсії) після 1 червня 2015 року, перебувають у різному правовому становищі порівняно із суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 1 червня 2015 року. Вказівка лише на дату звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян (статті 8, 21 Конституції України).

Судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення приписами Закону № 213-VIII універсального принципу рівності, закріпленого статтею 21 Основного Закону України, а також порушення принципів незалежності суддів, передбачених частиною першою, пунктами 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції від 12.02.2015).

Розмір довічного грошового утримання повинен складати 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбаченої Законом України «Про державну службу» після досягнення 60 років.

Разом з цим, за правилами ч. 2 ст. 48 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» закони, постанови та інші акти Верховної Ради, що набрали чинності, скасуванню Верховною Радою не підлягають, вони можуть бути визнані Верховною Радою такими, що втратили чинність.

Таким чином, слід дійти висновку про відсутність підстав вважати, що у зв'язку зі скасуванням норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з 01.06.2015 пенсії не призначаються і раніше призначені пенсії не перераховуються.

Відтак, посилання представника відповідача на положення пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, як на підставу для відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання замість пенсії за віком є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях ч. 2 ст. 48 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України».

Враховуючи вищевикладене та виходячи з відсутності даних, які б свідчили, що на час виникнення спірних правовідносин відповідні норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втратили чинність, суд дійшов висновку про те, що норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції закону від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») в частині можливості виплати суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання в розмірі не більше ніж 90 %, на час виникнення спірних правовідносин є чинними.

Отже «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах і фактично не визнають такими, що втратили чинність норми ст. 141 спеціального закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать Конституції України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує Конституцію України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для призначення, нарахування та виплати позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - VI від 07.07.2010 року, оскільки прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускає звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод суддів.

Відповідно до вимог чинного законодавства для призначення щомісячного довічного утримання до органу, що призначає щомісячне довічне утримання також подається довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З матеріалів справи вбачається, що станом на станом 01.05.2016 р., суддівська винагорода Позивача, яка має бути врахована при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 33060,00 грн., з яких: посадовий оклад - 17400,00 грн.; доплата за вислугу років 80% (стаж 37 років 03 місяці 16 днів) - 13920,00 грн.; доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці 10% - 1740,00 грн.

Тому, надана позивачем довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.09.2016 № 09.01-27/350 враховується судом, оскільки відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 є документом, який необхідний для призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, вимоги Позивача про зобов'язання Відповідача вчинити певні дії на майбутнє є безпідставними, оскільки відсутні факти порушення пенсійних прав позивача в майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача у разі збільшення розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати позивачу перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, задоволенню не підлягають.

Суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Вищого господарського суду України про заробітну плату в розмірі 33060,00 грн. суперечать вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому є протиправними.

Згідно з ч. 2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач не довів, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 256 КАС постанова суду в частині здійснення призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 1, 8, 19, 22, 126 Конституції України, Європейською хартією про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, Законом «Про судоустрій та статус суддів» у редакції від 07.07.2010 № 2453-VІ, Законом «Про забезпечення права на справедливий суд», Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року, рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3- рп/2013, ст. 2, 94, 99, 104-106, 158-163, 183-2, 244-2, 244-4, 254, 256 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В:

позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправними.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 01 січня 2016 року у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Вищого господарського суду України про заробітну плату в розмірі 33060,00 грн. для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02 вересня 2016 року № 09.01-27/350 з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун