Справа № 826/2967/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2016 року № 826/2967/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження справу

за позовомОСОБА_1
до Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації
провизнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації О.Цибульщак від 25 січня 2016 року № 23-к про звільнення з посади ОСОБА_1.

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді Першого заступника Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації.

Позовні вимоги мотивовані протиправним звільненням позивача із посади Першого заступника Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх повністю. Вважає оскаржуване розпорядження незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем було порушено порядок звільнення позивача. На підтвердження звільнення позивача у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю у відповідача відсутні належні докази, не доведено наявності в Оболонській районній державній адміністрації виробничої необхідності для прийняття на посаду, що займав позивач, відповідного кваліфікованого працівника, без якого виробництво обійтись не може, а також звільнення позивача відбулося без попередньої згоди первинної профспілкової організації.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні, оскільки станом на 25.01.2016 року позивачу продовжено безперервне лікування та на підставі рекомендацій спеціалізованої травматологічної МСЕК від 12.01.2016 р. та лікарняного листка від 24.01.2016 р. серії АГС № 847256 він був звільнений лікарем від роботи. Між тим на Першого заступника Голови Оболонської РДА покладається значний обсяг обов'язків, які на період тимчасової непрацездатності позивача було перекладено на заступника голови та керівника апарату Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації. У зв'язку із довготривалою відсутністю (більше чотирьох місяців підряд) позивача на роботі, значним навантаженням покладених обов'язків на заступника голови та керівника апарату з метою забезпечення відповідного функціонування органу державної влади та виконання покладених на нього завдань було прийнято рішення про звільнення позивача. Таким чином, на думку представника відповідача, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу у зв'язку із тривалим нез'явленням на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності є беззаперечним правом власника або уповноваженого органу.

Зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Розпорядженням Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації за № 23-к від 25.01.2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади Першого заступника Голови Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, 25.01.2016 р. у зв'язку із нез'явленням на роботі більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до п. 5 ст. 40 КЗпП України.

Як вбачається із тексту оскаржуваного розпорядження, підставою для прийняття рішення про звільнення стала доповідна записка керівника апарату Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації Совенка П.О. від 25.01.2016 р.; листки непрацездатності, видані комунальним комерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м.Києва: від 22.09.2015 р. серії АГЧ № 565415 з 22.09.2015 р. по 25.09.2015 р., від 25.09.2015 р. серії АГЧ № 565728 з 26.09.2015 р. по 30.09.2015 р.; від 01.10.2015 р. серії АГЧ № 577721 з 05.11.2015 р. по 14.12.2015 р.; лист комунального комерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м.Києва від 25.01.2016 р. № 46; лист-погодження на звільнення ОСОБА_1 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.11.2015 р. № 001-4221.

Позивач, вважаючи оскаржуване розпорядження незаконним, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Статус державних службовців, які працюють у державних органах та їх апараті, визначено в Законі України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року N 3723-XII (надалі - Закон N 3723-XII).

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною службою.

На підставі Розпорядження Оболонської районної державної адміністрації від 25.06.2014 р. № 231-К ОСОБА_1 призначено на посаду Першого заступника Голови Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації з 25.06.2014 року.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що позивач перебував на публічній, тобто державній службі, а саме на посаді Першого заступника Голови Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації.

Як вже зазначалось, суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII «Про державну службу». Згідно зі статтями 9 і 30 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Спеціальним законодавством урегульовані питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням).

Згідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9 (надалі - Постанова Пленуму N 9) діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 23 вересня 2015 р. ОСОБА_1 був відсутній на роботі. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що у зв'язку із довготривалою відсутністю позивача на роботі, з метою з'ясування причин його відсутності, Оболонською районною в м.Києві державною адміністрацією неодноразово направлялися на домашню адресу позивача листи з проханням надати листки непрацездатності або інші документи, підтверджуючі правомірність відсутності на роботі, а також повідомити до якої медичної установи звернувся позивач за наданням медичної допомоги. Однак позивачем не було надано на них відповіді. Наведене підтверджується копіями листів наявними в матеріалах справи від 24.09.2015 р. № 104-7195, від 19.10.2015 р. № 441-К, від 26.11.2015 р. № 494-К, від 30.11.2015 р. № 104-8922, від 18.12.2015 р. № 557-К, від 30.11.2015 р. № 104-8922, від 18.12.2015 р. № 557-К.

30.12.2015 р. до Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації дружиною ОСОБА_1 надано оригінали листків непрацездатності, видані на його ім'я комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м.Києва, а саме:

від 22.09.2015 р. серії АГЧ № 565415 з 22.09.2015 р. по 25.09.2015 р. (причина непрацездатності: захворювання загальне);

від 25.09.2015 р. серії АГЧ № 565728 з 26.09.2015 р. по 30.09.2015 р. (причина непрацездатності: невиробничі травми);

від 01.10.2015 р. серії АГЧ № 565859 з 01.10.2015 р. по 04.11.2015 р. (причина непрацездатності: невиробничі травми);

від 05.11.2015 р. серії АГЧ № 577721 з 05.11.2015 р. по 14.12.2015 р. (причина непрацездатності: невиробничі травми).

Згідно листка непрацездатності від 05.11.2015 р. серії АГЧ № 577721 з відміткою «продовжує хворіти», останній продовжено новим листком непрацездатності № 577997.

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 р. № 270, Оболонською районною у м.Києві державною адміністрацією видано розпорядження від 04.01.2016 р. № 1 «Про утворення комісії з розслідування нещасного випадку невиробничого характеру».

Вказаним розпорядженням утворено комісію з розслідування нещасного випадку невиробничого характеру, який трапився з Першим заступником Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації ОСОБА_1

У зв'язку із довготривалою відсутністю на роботі позивача, з метою розслідування нещасного випадку невиробничого характеру (з'ясування причин та обставин, за яких стався нещасний випадок, тривалості подальшого лікування тощо), Оболонською районною в м.Києві державною адміністрацією направлялись відповідні листи (запити) на домашню адресу позивача, а також до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м.Києва: від 05.01.2016 р. № 104-61, від 13.01.2016 р. № 104-194, від 21.01.2016 р. № 104-415.

На звернення Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від 13.01.2016 р. № 104-194 до позивача щодо розслідування нещасного випадку невиробничого характеру та тривалості подальшого лікування останнього відповіді надано не було.

Разом з тим, листом Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м.Києва від 25.01.2016 р. № 46 Оболонську районну в м.Києві державну адміністрацію було проінформовано про те, що лист непрацездатності № 577721 серії АГЧ, виданий ОСОБА_1 лікарем-травматологом з 05.11.2015 р. по 14.12.2015 р., продовжено листком непрацездатності № 577997 виданий 15.12.2016 р. Станом на 25.01.2016 р. лист закрито на оплату. Хворий продовжує лікування. Відкрито новий лист непрацездатності серії АГС № 847256 з 24.01.2016 р. (рекомендації спеціалізованої травматологічної МСЕК від 12.01.2016 р.).

Таким чином, станом на 25.01.2016 р. позивачу продовжено безперервне лікування та на підставі рекомендацій спеціалізованої травматологічної МСЕК від 12.01.2016 р. та лікарняного листка від 24.01.2016 р. серії АГС № 847256 позивач був звільнений від роботи.

Окрім того, однією із підстав для звільнення позивача стало те, що позивач має ряд обов'язків, які було покладено на заступника та керівника Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 р. № 29 «Про кількість посад заступників голів місцевих державних адміністрацій» встановлено, що кількість посад заступників голови, включаючи першого заступника голови, у районних в м.Києві державних адміністраціях не може перевищувати двох одиниць.

Відповідно до тимчасового розподілу обов'язків між головою, першим заступником, заступником голови та керівником апарату Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, затвердженого розпорядженням Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від 31.12.2014 р. № 715, перший заступник голови зобов'язаний виконувати значний обсяг посадових обов'язків, зокрема: в межах своїх повноважень спрямовувати, координувати та контролювати діяльність структурних підрозділів безпосереднього підпорядкування; управління житлово-комунального господарства; фінансового управління; відділу економіки; відділу контролю за благоустроєм та екології; відділу обліку та розподілу житлової площі; відділу з питань надзвичайних ситуацій; сектору з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва. Контролювати та координувати діяльність таких підрозділів райдержадміністрації (в частині власних посадових повноважень): відділу бухгалтерського обліку та звітності; відділу з питань майна комунальної власності. У межах своїх повноважень забезпечувати координацію взаємовідносин та контроль діяльності: комунального підприємства «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у м.Києві; комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у м.Києві; комунального підприємства «Житлосервіс «Куренівка» Оболонського району у м.Києві; комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м.Києві; комунального підприємства «Оболоньжитлоексплуатація» Оболонського району у м.Києві; комунального підприємства «Оболонь-ліфтсервіс» Оболонського району у м.Києві.

Беручи до уваги вищенаведене, а також довготривалу відсутність (більше чотирьох місяців підряд) позивача на роботі, на заступника голови та керівника апарату Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації було покладено виконання додаткових обов'язків, у зв'язку із чим виникла необхідність у звільненні позивача.

Вирішуючи дану справу, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону N 3723-XII державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю (далі - КЗпП України), а також з підстав, визначених даною статтею. Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу можуть поширюватися гарантії, передбачені цим Кодексом (наприклад, заборона звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності), якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Стаття ж 5-1 КЗпП України закріплює гарантії забезпечення права громадян на працю та передбачає, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 5 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

За змістом п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Згідно із абз. 2 п. 1 названої постанови діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що розглядаючи трудові спори, які виникли на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України, якою передбачено права власника розірвати трудовий договір до закінчення строку його дії, суд повинен встановити чи були у власника підстави за якими закон пов'язує виникнення у нього права на розірвання трудового договору, неможливість подальшого виконання працівником покладених на нього обов'язків, зокрема, за висновком МСЕК, відсутність можливості та погодження працівника щодо переведення на іншу роботу, можливість його заміщення на період його непрацездатності.

Водночас, слід звернути увагу на те, що звільнення працівника є недопустимим до закінчення періоду його тимчасової непрацездатності, оскільки протягом дії лікарняних листків зберігається його місце роботи до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначено Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 р. N 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 р. за N 1005/6196 (надалі - Інструкція N 455).

Так, згідно п. 1.1 вказаної Інструкції тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Пунктами 1.6, 1.7, 1.8 Інструкції N 455 визначено, що видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюється лікуючим лікарем (фельдшером) при пред'явленні паспорта чи іншого документа, який засвідчує особу непрацездатного, і не може бути платною послугою в закладах охорони здоров'я незалежно від форми власності.

Видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності.

Листок непрацездатності (довідка) видається і закривається в одному лікувально-профілактичному закладі, крім випадків доліковування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів. За наявності показань для подальшого лікування іншим лікувально-профілактичним закладом видається новий листок непрацездатності (довідка) як продовження попереднього.

Відповідно до п.п. 2.1, 1.2 цієї ж Інструкції у разі захворювання чи травми на весь період тимчасової непрацездатності до відновлення працездатності або до встановлення групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) видається листок непрацездатності, що обраховується в календарних днях.

При втраті працездатності внаслідок захворювання або травми лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 10 календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для звільнення позивача стала доповідна записка керівника апарату Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації Совенка П.О. від 25.01.2016 р.; листки непрацездатності, видані комунальним комерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м.Києва: від 22.09.2015 р. серії АГЧ № 565415 з 22.09.2015 р. по 25.09.2015 р., від 25.09.2015 р. серії АГЧ № 565728 з 26.09.2015 р. по 30.09.2015 р.; від 01.10.2015 р. серії АГЧ № 577721 з 05.11.2015 р. по 14.12.2015 р.; лист комунального комерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м.Києва від 25.01.2016 р. № 46; лист-погодження на звільнення ОСОБА_1 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.11.2015 р. № 001-4221.

Суд враховує, що відповідач, приймаючи оскаржуване розпорядження, керувався тим, що період перебування позивача на лікарняному не був чітко визначений, а за час знаходження на лікарняному позивач надав листки-непрацездатності.

Окрім того, суд приймає до уваги той факт, що обов'язки позивача було перерозподілено між заступником голови та керівником апарату Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації, що було значним навантаженням на них.

Таким чином, наведеним спростовуються доводи позивача щодо того, що відповідач, приймаючи оскаржуване розпорядження не надав доказів того, що позивач не зможе виконувати в подальшому свої обов'язки.

Статтями 36, 38, 40, 41 Кодексу законів про працю визначено вичерпний перелік підстав за якими працівника може бути звільнено з роботи.

Отже, в даному випадку між спеціальним законом, який встановлює повноваження та організацію діяльності державної адміністрації, зокрема припинення повноважень заступників голів державних адміністрацій, та Кодексом законів про працю в частині звільнення працівників існує відповідна неузгодженість.

Аналізуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що не можна ототожнювати поняття припинення повноважень із припиненням трудових відносин.

Навіть у випадку відсутності чіткої процедури припинення повноважень заступниками голів своїх повноважень не можна звільняти працівника без дотримання відповідної процедури звільнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону N 586-XIV особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Відповідно до розділу XII глави 5 п. 5.4 Регламенту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) затвердженим розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.10.2013 р. № 1810 Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) розглядає питання щодо погодження кандидатур заступників голів районних в м. Києві держадміністрацій.

Як вбачається з матеріалів справи, Голова Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, звертаючись до Голови Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кличка В. із пропозицією про звільнення ОСОБА_1 з посади Першого заступника Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації (лист від 09.11.2015 р. № 35892) та, отримавши таке погодження (лист від 26.11.2015 № 001-4221), не вказав про перебування позивача на лікарняному та не обґрунтував необхідність такого звільнення.

Між тим, як вбачається з листа від 09.11.2015 № 104-8439 «Про погодження звільнення з посади ОСОБА_1» Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація просила погодити звільнення Першого заступника Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації ОСОБА_1 із займаної посади у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, не зважаючи на те, що погодження звільнення заступника голови державної адміністрації носить формальний характер, на думку суду, у разі його здійснення повинно бути дотримано процедуру звільнення.

Натомість погодження про звільнення позивача відбулося з огляду на систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, тоді як саме звільнення відбулося у зв'язку із нез'явленням позивача на роботі протягом чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності згідно із п. 5 ст. 40 Кодексу.

З наведеного слід дійти висновку, що звільнення позивача відбулося без згоди Голови Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що є протиправним.

Окрім того, відповідачем було залишено поза уваги можливість надати позивачу пропозицію щодо зайняття іншої посади із меншим обсягом обов'язків та відповідальності. Як встановлено судом такої пропозиції відповідачем не було зроблено.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що оскаржуване розпорядження було прийнято без належного обґрунтування причин звільнення за відсутності підстав за якими закон пов'язує виникнення права на розірвання трудового договору, позаяк позивач продовжував хворіти та мав відкритий лист непрацездатності серії АГС № 847256 з 24.01.2016 р., виданий на підставі рекомендації спеціалізованої травматологічної МСЕК від 12.01.2016 р.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність згоди профспілкового комітету на звільнення позивача, позаяк в силу положень ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України згода у випадку звільнення керівника підприємства, установи, організації, його заступників не потрібна.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що Розпорядження Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації О.Цибульщак від 25 січня 2016 року № 23-к про звільнення з посади ОСОБА_1 є таким, що видано з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Суть спору про поновлення на публічній службі може полягати у вимогах про визнання неправомірним рішення щодо припинення публічної служби та про поновлення на посаді та у вимогах про присудження заробітної плати, іншого грошового утримання втраченого особою у зв'язку з неправомірним звільненням з посади.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд має керуватися критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, згідно з якими у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведена правомірність його дій, водночас позивачем доведено обставини в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69 - 71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації від 25 січня 2016 року № 23-к про звільнення з посади ОСОБА_1.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді Першого заступника Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації з 26 січня 2016 року.

4. Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Першого заступника Голови Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації з 26 січня 2016 року.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук