Справа № 804/6206/16
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2016 р. Справа № 804/6206/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Павловського Д.П.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Агро - Хліб" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Агро-Хліб» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просить:
Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на ст. ст. 198, 201 Податкового кодексу України порушенням відповідачем вимог чинного законодавства при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, також вказує на те, що ним було правомірно включено до складу податкового кредиту за грудень 2015 року суми податку на додану вартість в розмірі 252418,00 грн. та дотримався всіх вимог чинного законодавства України, здійснив коригування податкового кредиту за реалізованих основних засобів виходячи з балансової (залишкової) вартості таких основних засобів, яка склалась станом на початок звітного (податкового) періоду - 01.12.2015 року, протягом якого здійснено зміну напряму використання (реалізацію) основних засобів).
Щодо неправомірності нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з невизнанням права на податковий кредит за придбаними основними засобами по загальній податковій декларації позивач зазначає, що у листопаді 2015 року був придбаний легковий автомобіль марки МAZDA 6ІРМ на суму 618 000 грн., в т.ч. ПДВ 103 000,00 грн. До складу податкового кредиту за загальною декларацією за грудень 2015 року позивачем було віднесено суму податку у розмірі 103 000,00 грн. Позивач вважає, що даний автомобіль не відноситься до виробничих факторів і не є необоротним активом, який може частково використовуватись у виробництві сільськогосподарської продукції та іншій діяльності, про що було надано пояснення відповідачу та зазначено, що автомобіль придбаний для здійснення оперативного ведення господарської діяльності. У січні 2016 року автомобіль було введено в експлуатацію і він не використовується в сільськогосподарській діяльності підприємства.
Щодо неправомірності нарахування штрафних (фінансових) санкцій за нецільове використання коштів зі спеціального рахунку сільськогосподарського підприємства позивач зазначає, що підприємство мало намір займатись садівництвом, про що було прийнято відповідне рішення керівництвом. Позивач у жовтні 2015 року вніс відповідні зміни до реєстраційних документів у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України про види діяльності: 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів та 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників. Крім того, позивач має 3,68 га в оренді для багаторічних насаджень, про що свідчить ОСОБА_3 Держгеокадастру у Нікопольському районі Дніпропетровської області за № 34-405-0.3-910/2-16 від 29.01.2016 року. Вказана інформація була надана контролюючому органу. Проте, у 2016 році позивач, виходячи з економічного та фінансового становища як на підприємстві, так і в Україні, відмовився від прийнятого рішення щодо садівництва та попросив повернути передоплату за саджанці. ФОП ОСОБА_4 у квітні 2016 року повернула передоплату. Що стосується повернення коштів не на спеціальний рахунок ПДВ, зазначає, що Постановою № 11 передбачено зарахування коштів на спеціальних рахунках виключно казначейством з електронних рахунків сільськогосподарського підприємства, відкритих в системі електронного адміністрування ПДВ. Іншим чином жодні суми не можуть бути перераховані на спеціальні рахунки ПДВ. Тому, ФОП ОСОБА_4 у квітні 2016 року не могла перерахувати отриману від позивача передоплату на спеціальний рахунок.
Таким чином, позивач вважає безпідставним нарахування штрафних (фінансових) санкцій за нецільове використання коштів зі спеціального рахунку, оскільки обмежень щодо використання таких коштів ПК України та Постановою № 11 стосовно оплати виробничих факторів не встановлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2016 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
У судове засідання зявилися представники позивача та представник відповідача.
Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував.
Крім того, у грудні 2015 року ТОВ "Агро Хліб" реалізувало неплатнику ПДВ основні засоби (хлібопекарне обладнання) на загальну суму 943260 грн., в т. ч. ПДВ 157 210 грн. та виписало податкову накладну № 13 від 31.12.2015 року.
В ході проведення перевіряючими було запрошено у підприємства пояснення стосовно підтвердження первинними документами та пояснення суми 149 418 грн. відображеної у рядку 16.2 Колонки Б податкової декларації з ПДВ загальної за грудень 2015 року. Підприємство надало пояснення, що «попередніми неодноразовими перевірками податкової служби за період до 2013 року перевірено дотримання вимог Податкового законодавства, у тому числі і щодо придбання основних засобів, які були реалізовані у грудні 2015 року, та відображення цієї операції в податковій звітності, порушень з зазначених питань не встановлено. Також ... згідно п. 102.1 Податкового кодексу підприємство не повинно зберігати документи більше ніж 1095 днів...». З пояснень, отриманих від директора підприємства перевіряючими було зроблено припущення, що у рядку 16.2 колонки Б податкової декларації з ПДВ за грудень 2015 року відображена сума придбання основних засобів, які були реалізовані у грудні 2015 року, але до перевірки підприємство не надало документи, які б підтверджували факт придбання реалізованих основних засобів. Таким чином, в порушення ст. 198, ст.201, ст.209 Податкового кодексу України, до перевірки підприємство не надало документи, на підставі яких могло б здійснювати коригування податкового кредиту по рядку 16.2 податкової декларації з ПДВ.
Станом на 31.12.2015 ТОВ ВКФ «Агро - Хліб» задекларовано у загальних деклараціях з ПДВ суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 Декларації) у розмірі 157 687 грн. Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 Декларації) у сумі 157 687 грн. за грудень 2015 року. Також, перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість встановлено його заниження на загальну суму 94 731 грн. за грудень 2015 року.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Агро-Хліб» з питань дотримання податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року. За результатами вказаної перевірки складено акт № 450/04-36-14-03/31335039 від 17.08.2016 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Згідно з п. 77.1 ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи (п. 77.2 ст. 77 ПК України).
Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.
Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
За змістом п. 77.4 ст. 77 ПК України, про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
У відповідності зі ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Як вбачається з матеріалів справи, планова документальна виїзна перевірка позивача була проведена на підставі наказу відповідача № 842 від 29.07.2016 року та направлень на перевірку. Наказ про проведення документальної планової виїзної перевірки було отримано головним бухгалтером підприємства 01.08.2016 року.
Перевіркою встановлено порушення:
- п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України, п.4 «Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11, в результаті чого встановлено нецільове використання коштів зі спеціального рахунку ГІДВ в сумі 598544 грн.,
- ст.198, ст.201, п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 загальної Декларації) у розмірі 157687 грн. за грудень 2015 року.
Крім того, на підставі акту № 1528/04-07-14-01/31335039 винесено податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 06.09.2016 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.
Судом встановлено, що в листопаді 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційною фірмою «Агро-Хліб» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс-центр «Альфа» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля МAZDA 6ІРМ на суму 618 000 грн., в т.ч. ПДВ 103 000,00 грн. (договір № 76/М/15 від 27.11.2015 року).
На виконання вказаного договору було видано рахунок №102/М від 26.11.2015 року, видаткову накладну № 77 від 11.12.2015 року, а також складено акт прийому-передачі від 11.12.2015 року та податкову накладну № 144 від 27.11.2015 року на суму 618000,00 грн., в т.ч. ПДВ 103000,00 грн.
Вказаний автомобіль введено в експлуатацію 15.01.2016 року, що підтверджується відповідним актом.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Аналіз вищевикладених норм податкового законодавства показує, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Тому податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтвердженні належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, визначені в п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податковим органом не надано доказів використання зазначеного автомобіля для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), тому у позивача були відсутні підстави розподіляти суму податкового кредиту виходячі з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів (послуг) у загальній вартості усіх товарів/послуг, постановлених за 12 попередніх місяців.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем було правомірно віднесено суму податку на додану вартість у розмірі 103 000,00 грн. до складу податкового кредиту за загальною декларацією за грудень 2015 року.
Крім того, в грудні 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційною фірмою «Агро-Хліб» було реалізовано основні засоби (хлібопекарське обладнання) на загальну суму 943260,00 грн, в т.ч. ПДВ 157210,00 грн. та виписало податку накладну № 13 від 31.12.2015 року.
Вказана господарська операція була включена позивачем до податкових зобов'язань з ПДВ за загальною декларацією, оскільки операції з реалізації основних засобів не є операціями з реалізації сільськогосподарської продукції.
Відповідно до п. 209.7 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-ІУ із фінами і доповненнями (далі - ПК України) «Сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовлюються), а слуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються означеним платником податку - їх виробником».
Підпунктом 209.15.1 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виробничими факторами, за рахунок яких сформовано податковий кредит є, зокрема,:
а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.
У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення . сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума плаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.
У разі зміни напряму використання товарів/робіт, основних фондів платник податку проводить коригування податкового кредиту виходячи з вартості придбання товарів/послуг, балансової (залишкової) вартості основних фондів, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснено зміну напряму використання.
Таким чином, якщо основні засоби були придбані як виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит у минулих податкових звітних періодах, змінюють напрямок використання, то сільськогосподарське підприємство проводить коригування податкового кредиту виходячи з балансової (залишкової) вартості таких основних фондів.
Згідно п. 9 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість Декларація 0110 подається платником за звітний період незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.
Декларація 0121 - 0123/0130 подається платником, який застосовує спеціальні режими оподаткування або особливий порядок сплати податку на додану вартість (стаття 209 розділу V Кодексу (пункт 209.18 статті 209 розділу V Кодексу), за звітний і податковий) період незалежно від того, чи провадив такий платник податку таку діяльність у звітному періоді.
Пунктом 4 розділу V Поряду, визначено порядок заповнення податкової декларації, зокрема платником спеціального режиму: «Розділ II «Податковий кредит», зокрема, у розділі II «Податковий кредит» декларації 0121 - 0123 відповідно до підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 розділу V Кодексу відображаються коригування податкового кредиту відображається у рядку 16.
У рядку 16.2 відображається коригування податкового кредиту, пов'язане з використанням раніше придбаних товарів/послуг, необоротних активів частково для виготовлення сільськогосподарськими підприємствами сільськогосподарських товарів/послуг, а частково для виготовлення інших товарів/послуг.
Таке коригування проводиться, виходячи з балансової (залишкової) вартості необоротних активів та вартості залишків товарів, що використовуються чи підлягають використанню в сільськогосподарському виробництві, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, відповідно до частки використання таких товарів/послуг, необоротних активів в операціях сільськогосподарського виробництва та в інших операціях (для сільськогосподарських підприємств, виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг, розрахованої відповідно до вимог пункту 209.15.1 статті 209 розділу V Кодексу), в тому числі у разі зміни напряму використання товарів/послуг, необоротних активів.
З матеріалів справи вбачається, що позивач дотримався всіх вимог чинного законодавства України та здійснив коригування податкового кредиту за реалізованих основних засобів виходячи з балансової (залишкової) вартості таких основних засобів, яка склалась станом на початок звітного (податкового) періоду - 01.12.2015 року, протягом якого здійснено зміну напряму використання (реалізацію основних засобів).
На підтвердження своїх дій позивачем було надано інформацію про балансову (залишкову) вартість основних засобів.
Суд не вбачає в діях позивача порушень п. 198.6 ПК України, оскільки ним передбачено включення до податкового кредиту поточного звітного періоду сум ПДВ у зв'язку з придбанням товарів/послуг, які відображаються у податковій декларації у рядках 10-15, а не у рядку 16, в якому відображається коригування податкового кредиту минулих податкових (звітних) періодів.
Крім того, позивач коригував податковий кредит за спеціальною та загальною декларацією одночасно. Тобто, позивач у рядку 16.2 спеціальної декларації за грудень 2015 року зменшив податковий кредит за реалізованими основними засобами, як зміна напряму використання основних засобів, придбаних раніше, а у рядку 16.2 загальної декларації за грудень 2015 року збільшив податковий кредит за реалізованими основними засобами на однакову суму у розмірі 149418 грн.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем було правомірно віднесено вказані суми до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2015 року по загальній декларації.
Щодо нарахування штрафних (фінансових) санкцій за нецільове використання коштів зі спеціального рахунку сільськогосподарського підприємства суд зазначає наступне.
Згідно положень пункту 209.2. ст. 209 ПК України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку, для інших виробничих цілей. Дана норма встановлює порядок використання сум податку на додану вартість в рамках діяльності в сфері сільського господарства, тобто, в рамках спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, визначеного ст. 209ПК України. При цьому, до діяльності в сфері сільського господарства, а відповідно до спеціального режиму оподаткування відносяться, зокрема, виробництво продукції рослинництва (п.209.15.2, п.209.17.1 ПК України) та відповідно постачання даної продукції власного виробництва (п.209.2 ст.209 та п.14.1.191 ст.14 ПК України).
Тобто, в загальному ст. 209 ПК України визначає, що податок на додану вартість по операціях вирощування та постачання (продажу) сільськогосподарської продукції власного виробництва, що відповідають спеціальному режиму, обліковуються окремо, а сума перевищення зобовязань над кредитом не сплачується до бюджету, а залишається у розпорядженні підприємства субєкта спеціального режиму.
Так, позивачем було укладено договір купівлі-продажу № 3 від 05.11.2015 р. з ФОП ОСОБА_4 JI.C. на придбання саджанців черешні та на виконання умов договору, 06.11.2015 р. перераховано передоплату зі спеціального рахунку ПДВ у сумі 598544 грн.
Позивач у жовтні 2015 року вніс відповідні зміни до реєстраційних документів у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) про види діяльності: 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів та 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників.
Підприємство має 3,68 га в оренді для багаторічних насаджень, що підтверджується листом ОСОБА_3 Держгеокадастру у Нікопольському районі Дніпропетровської області за № 34-405-0.3-910/2-16 від 29.01.2016 р.
Проте, у 2016 році позивач, виходячи з економічного та фінансового становища як на підприємстві, так і в Україні, відмовився від прийнятого рішення щодо садівництва та попросив повернути передоплату за саджанці. ФОП ОСОБА_4 у квітні 2016 року повернула передоплату.
Пунктом 3 «Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 р. № 11 із змінами і доповненнями в редакції, що діяла на момент перерахування коштів, далі - Постанова № 11) встановлено, що на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство складає податкову декларацію і в строки, встановлені статтею 203 Кодексу, подає її в електронному вигляді до територіального органу ДФС.
Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період, перераховується із рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість на спеціальний рахунок у порядку та строки, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 569 «ОСОБА_6 питання електронного адміністрування податку на додану вартість».
Відповідно до п. 4 Постанови № 11 сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р. перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.
Позивач мав залишок коштів на спеціальному рахунку і використав їх на оплату вартості виробничих факторів.
Що стосується повернення коштів не на спеціальний рахунок ПДВ позивача, слід зазначити, що Постановою № 11 передбачено зарахування коштів на спеціальних рахунках виключно казначейством з електронних рахунків сільськогосподарського підприємства, відкритих в системі електронного адміністрування ПДВ.
Отже, зарахування коштів на спеціальний рахунок субєктом підприємницької діяльності у разі повернення оплати товарів/ послуг не передбачено.
Щодо ненадання документів до перевірки суд зазначає, що відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно пункту 85.4 статті 85 Податкового кодексу України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Пунктом 85.6 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Згідно пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
З наведеного слідує, що штрафні санкції на підставі пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України можуть бути застосовані у разі ненадання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, документів з питань обчислення і сплати податків та зборів.
ГДРІ відділу координації, звітності та аналізу управління аудиту ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_7, ГДРІ відділу перевірок з окремих питань управління аудиту 1У ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_8, складено акт про те, що під час планової виїзної документальної перевірки ТОВ ВКФ «Агро -Хліб» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року до перевірки не були надані первинні документи на підтвердження суми 149418 грн., відображеної у рядку 16.2 Колонки Б податкової декларації з ПДВ загальної за грудень 2015 року
З матеріалів справи вбачається, що в ході перевірки листом №4 «Про надання пояснень та документальних підтверджень» від 10.08.2016 перевіряючими було запрошено у підприємства надання документів та пояснень стосовно підтвердження суми 149418 грн., відображеної у рядку 16.2 Колонки Б податкової декларації з ПДВ загальної за грудень 2015 року.
А саме, директором ТОВ ВКФ «Агро -Хліб» до перевірки не надано:
- накладні, податкові накладні, які підтверджують факт придбання основних фондів, крім того відсутня інформація до якої декларації було віднесено податковий кредит з ПДВ при придбанні основних засобів,
- облікову політику підприємства на дату придбання основних засобів, акти вводу в експлуатацію, технічні паспорти або інші документи, які містять інформацію про визначення строку корисною використання основних засобів у відповідно до П(С)БУ 7 «Основні засоби», розрахунок амортизаційних відрахувань з момент) вводу в експлуатацію по момент реалізації основних засобів для визначення залишкової вартості основних засобів на момент реалізації основних засобів у грудні 2015 року.
Проте, суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаного факту.
Крім того, вказані документи були надані позивачем під час судового розгляду справи.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності накладення штрафу за податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_2 від 06.09.2016 року.
Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не довів правомірність винесення ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Данні документів наданих позивачем, не спростовані, а доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст. ст. 94, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Агро - Хліб" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства

України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2016 року

Суддя ОСОБА_6