Справа № 826/20153/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 грудня 2016 року № 826/20153/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні подання

за заявоюГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВАКАН"
про підтвердження обґрунтованості застосування адміністративного арешту

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло подання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВАКАН" (надалі - Відповідач) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю «Івакан» (код - 34640157).

В обґрунтування подання позивач зазначає, що співробітниками Контролюючого органу здійснено виїзд з метою проведення перевірки, проте Відповідач безпідставно не допустив посадових осіб Контролюючого органу до проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення, Контролюючим органом правомірно та обґрунтовано застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, заперечень на позовну заяву суду не надав.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 1833 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд подання відбувається за участю органу доходів і зборів, що його вніс, та платника податків, стосовно якого його внесено.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Івакан» (код - 34640157) (надалі - Відповідач або ТОВ «Івакан») перебуває за основним місцем обліку в ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві та є платником податків.

ГУ ДФС у м. Києві, отримано Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 р., прийняту в рамках кримінального провадження №0000095, про призначення позапланової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ «Івакан» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за 2014 рік.

Керівником ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Івакан», яке оформлено Наказом ГУ ДФС у м. Києві від 16.12.2016 р. №8050.

З метою вручення копії наказу ГУ ДФС у м. Києві від 16.12.2016 №8050 та проведення перевірки ТОВ «Івакан», Співробітниками ГУ ДФС у м. Києві здійснено вихід 21.12.2016 р. за адресою здійснення діяльності ТОВ «Івакан».

Представником ТОВ «Івакан», ознайомившись з направленнями на перевірку та отримавши копію наказу від 16.12.2016 р. №8050, не допущено посадових особі Контролюючого органу до перевірки.

Враховуючи, що Відповідач не допустив співробітників Контролюючого органу до перевірки керівником Головного управління ДФС у м. Києві 22.12.2016р. о 09 год.20 хв. було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків №1.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування подання, виходячи з наступного.

Згідно пп.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Поняття камеральної, документальної та фактичної перевірок є розмежованими, та мають різне призначення, підстави та порядок проведення.

Відповідно п.94.1 ст. ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті ПК України, передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями ПК України, передбачено дві обставини, за наявності яких може застосовуватися арешт майна платника податків: платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення; платник податків відмовляється від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями п.81.1 ст.81 Кодексу встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, документів, визначених цим положенням.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 15 вересня 2014 року (№К/800/55020/13) поняття відмови від проведення перевірки і поняття відмови від допуску до проведення перевірки мають самостійний правовий зміст, а тому повинні розглядатися як нетотожні поняття. Тому, є підстави вважати, що приписи пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Кодексу поширюються на випадки застосування арешту майна платника податків у разі: або відмови від проведення документальної перевірки, або недопуску посадових контролюючого органу до перевірки будь-якого виду, якщо для такої перевірки передбачено застосування процедури допуску.

Отже, арешт активів можна застосувати як у разі відмови від допуску до документальної перевірки, так і в разі відмови від допуску посадових осіб контролюючого органу до іншого виду перевірки, зокрема фактичної перевірки.

Так, посадовими особами Контролюючого органу до початку проведення фактичної перевірки пред'явлено Відповідачу Наказ від 16.12.2016 року №8050 «Про проведення позапланової виїзної перевірки». Підставою для проведення перевірки, слугувала Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 р., прийнята в рамках кримінального провадження №0000095.

Вищезазначені документи містять передбачені законом реквізити.

Позивач зазначає, що Наказ від 16.12.2016 року №8050 та направлення на перевірку від 21.12.2016 р. №1431/26-15-14-01-04 були пред'явлені представнику за довіреністю, про що було складено Акт №616/26-15-14-01-04 від 21.12.2016 р.

Отже, Товариство від допуску до перевірки відмовилося, про що посадовими особами контролюючого органу складено відповідний акт про відмову платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленнях на перевірку, що відповідно вимог п.81.1 ст.81 Кодексу є підставою для початку проведення такої перевірки.

Суд звертає увагу, що станом на час прийняття судом рішення по суті подання від представників ні заявника, ні платника податків не надійшло будь-яких доказів щодо оскарження, визнання протиправною, скасування Наказу від 16.12.2016 року №8050 «Про проведення позапланової виїзної перевірки».

Відповідно до ч. 5 ст. 183-3 КАС України, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право, то суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання, проте, в матеріалах справи відсутні докази про наявність спору про право.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав та, як наслідок, необхідність підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, застосованого рішенням про арешт.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. (ч.1) В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. (ч.2) Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. (ч.3) Суд може збирати докази з власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС України).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВАКАН" про застосування адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВАКАН" () є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163, 1833 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Подання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити повністю.

2. Підтвердити обґрунтованість застосування адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВАКАН" ().

3. Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя А.Б. Федорчук