Справа № 750/10356/16-а
Суддя: Супрун О. П.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/1050/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого судді Супруна О.П.,

секретар Носенко М.Ю.,

за участю позивача, представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

третя особа Головне управління Національної поліції в Чернігівській області,

в с т а н о в и в :

31 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення розміру пенсії позивача з 01.09.2016 неправомірними та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачу неправомірно утримані суми пенсії.

15.11.2016 позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути відповідача на його користь 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Управління.

Ухвалою судді від 02.11.2016 відкрито скорочене провадження у справі і запропоновано відповідачу в десятиденний строк з дня одержання копії ухвали подати через канцелярію суду заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову.

17.11.2016 на адресу суду надійшли заперечення відповідача проти позову, в яких він просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою судді від 21.11.2016 справу призначено до судового розгляду на 05.12.2016.

Протокольною ухвалою суду від 08.12.2016 до у чаті у справі в якості третьої особи залучено Головне управління Національної поліції в Чернігівській області.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Представники відповідачів позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та як пенсіонер Національної поліції в України в періоди з 09.02.2016 по 20.03.2016 отримував пенсію за вислугу років в розмірі 61 % грошового забезпечення, з 21.03.2016 по 31.08.2016 пенсію по 3 групі інвалідності внаслідок травми, повязаної з виконання службових обовязків, в розмірі пенсії за вислугу років відповідно до ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а з 01.09.2016 пенсію по 3 групі інвалідності внаслідок травми, повязаної з виконанням службових обовязків, відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 60 % грошового забезпечення.

29.01.2016 року наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області полковником поліції № 17 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_3 звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу). Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить 21 рік 07 місяців 26 днів (а.с. 13).

Законом України від 09.04.1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за вказаним Законом № 2262 за наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Частиною 1 статті 77 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Отже, з огляду на вищевказане, суд убачає за доцільне зазначити про те, що ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України. При цьому, однією із вказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Відповідно до п. 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001, військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Відповідно до п. 1.1 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001, медичний огляд проводиться згідно з пунктом 1.1.7 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України з метою визначення: Можливості за станом здоров'я, а для окремих видів службової діяльності - за індивідуальними психофізіологічними особливостями проходити службу особами рядового й начальницького складу, військовослужбовцями і проживання членів їх сімей за кордоном.

Згідно з п. 1.117.1 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001, свідоцтво про хворобу складається: у мирний час - на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

За результатами проходження позивачем медичного огляду, військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України в Чернігівській області» було видано свідоцтво про хворобу № 642 від 22.12.2015. Зі змісту копії якого вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час на основі ст. 39б, 41в, 71в, 70в, 55в графи 1 розкладу хвороб і фізичних вад наказу МВС України від 06.02.2001 року № 85 (а.с. 11-12).

У зв'язку зі зменшенням розміру грошового забезпечення позивач письмово звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо роз'яснення чинного законодавства, на підставі якого здійснено такий перерахунок.

Листом № 1206/03/С-12 від 20.09.2016 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, повідомило ОСОБА_3, що оскільки у свідоцтві позивача про його хворобу не міститься інформація про непридатність до служби в поліції, починаючи із 01.09.2016 року йому нарахована пенсія по 3 групі інвалідності внаслідок травми, повязаної з виконанням службових обовязків, в розмірі 60 % грошового забезпечення (а.с. 14-15).

Виявилось, що надане позивачем свідоцтво про хворобу військово - лікарської комісії ДУ «Територіальне медичне об'єднання МВС України в Чернігівській області» не містить в собі інформації про непридатність до служби в поліції, тому що в свідоцтві про хворобу зазначено: непридатність до військової служби.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу років 20 років і більше (підпункт «а» статті 12) за вислугу років 20 років - 50 %, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 % відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років 3% відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до пункту другого частини першої статті77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Зі змісту цих правових норм убачається, що підставою для призначення пенсії за вислугу років у розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення, а за кожний рік вислуги понад 20 років 3% відповідних сум грошового забезпечення, є виключно наказ про звільнення зі служби за пунктом другим частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вимог про підстави видачі такого наказу законодавством не передбачено.

Наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 29.01.2016 № 17 о/с, яким звільнено позивача зі служби, на час розгляду справи є чинним та ніким не оскаржений.

Отже, відповідач, зменшуючи розмір пенсії та приймаючи оскаржуване рішення фактично вдався до правової оцінки підстав видачі наказу про звільнення позивача, що не входить до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача про не приведення Кабінетом Міністрів України нормативно-правових документів щодо медичного огляду співробітників поліції у відповідність з вимогами Закону України «Про Національну поліцію», оскільки така бездіяльність не може слугувати підставою для призначення позивачеві пенсії у меншому розмірі, ніж передбачений Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_3 з пониженням основного розміру її виплати до 60%, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

До суб'єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів ВР, Президента, Кабінету Міністрів, Верховної ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади та управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції, Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", їх виконавчі органи.

Суд погоджується з доводами позивача, що протиправними діями відповідача йому завдана моральна шкода, проте з урахуванням ступеня його вини, тривалості моральних страждань позивача та негативних наслідків від перенесених моральних та психоемоційних травм, які настали для позивача у зв'язку з протиправними діями, засад розумності та справедливості, суд знаходить підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн., оскільки протиправна відмова відповідача у вчиненні передбачених законом дій та втрата позивачем у звязку з цим частини доходу неминуче викликає у нього почуття розпачу та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 46 Конституції України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про Національну поліцію», Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001, ст. ст. 71, 94, 159 - 163, 167, 186 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_3 з пониженням основного розміру її виплати до 60%.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 01.09.2016 з урахуванням 61 % її розміру від відповідних сум його грошового забезпечення та виплачувати пенсію ОСОБА_3 з 01.09.2016 у розмірі 61 % від відповідних сум його грошового забезпечення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлений та оформлений 29.12.2016.

Суддя О.П. Супрун