Справа № 569/12290/16-а
Суддя: Харечко С.П.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Левчук Д.О.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Рівненського об"єднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області про визнання неправомірним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобов"язання здійснити призначення пенсії за вислугою років, -

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Рівненського об"єднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області про визнання неправомірним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобов"язання здійснити призначення пенсії за вислугою років.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що 03.08.2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року додавши до заяви всі необхідні для призначення пенсії документи. Рішенням від 16.08.2016 року №675/10 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, з посиланням на те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру", а тому з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються, і тому відповідач вважає, що відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за вислугою років.

Вважає дії відповідача неправомірними та такими, що безпідставно позбавляють його права на пенсійне забезпечення за вислугу років, а також вважає, що відповідачем при прийнятті рішення порушено вимоги Конституції України.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився, подав суду письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити та слухати справу у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, та підтримала поданні суду заперечення проти позову .

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року передбачено право прокурора на пенсію за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року вислуги років не менше 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2016 року позивач відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», який набув чинності 15.07.2015 року, звернувся до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, яка станом на 01.08.2016 року становила 22 роки, 09 місяців і 20 днів. Однак, у призначенні такої пенсії позивачу було відмовлено з тих підстав, що згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру". У зв'язку з тим, що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років.

На час прийняття вище зазначеного Закону № 213-VIII від 02.03.2015 та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1). Саме за нормами цього закону не можливо було призначати «спеціальну» пенсію і вона мала призначатися «на загальних підставах».

Проте, з 15 липня 2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стаття 86).

Будь які зміни до статті 86 вказаного Закону щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесено та не прийнято.

Отже, положення цієї статті є чинними і дають право працівникам прокуратури України, за наявності на день звернення з 01.10.2015 року по 30 09.2016 року вислуги років не менше 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців звертатися до органів Пенсійного фонду України про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Частиною 3 статті 8 Основного Закону встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Також однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_3 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою, Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях, правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_3 Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5 рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).

Окрім цього, у рішенні ОСОБА_3 Суду України у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Виходячи із висловленого у рішеннях ОСОБА_3 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужене шляхом внесення змін до законодавства.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що з 01.06.2015 року, згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, у зв'язку з неприйняттям закону про призначення всіх пенсій що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років.

При цьому, суд звертає увагу, що на момент прийняття Закону України № 213-VIII та дії зазначених в ньому прикінцевих Положень, в Україні діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, який з 15.07.2015 року втратив свою чинність і з цього дня вступив в дію інший однопредметний Закон України «Про прокуратуру» №335-VІІІ. Тобто, Закон №213-VIII від 02.03.2015 не міг встановлювати чи вносити зміни до Закону України «Про прокуратуру», який вступив в дію лише з 15.07.2015 року.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років безпідставно, всупереч вимогам Конституції України поширює дію старого Закону № 213-VІІ на новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року, не зважаючи на те, що жодної прямої вказівки про надання зворотної дії в часі цьому закону не передбачено.

Крім цього, Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України є спеціальним законом, та на сьогоднішній день повинен застосовуватися органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 цього Закону, за наявності на день звернення з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року вислуги років не менше 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців, і введений в дію після прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Такого висновку дійшов і ОСОБА_3 Суд України у своєму рішенні у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року (пункти 2.1 та 2.2 мотивувальної частини Рішення).

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим, визнання Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянин ОСОБА_3 Судом України вважається скасуванням або обмеженням цих прав і свобод, а безпідставне поширення його дії на нове законодавство є порушенням вимог Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи, з копії трудової книжки, з 30 липня 2016 року ОСОБА_2 перебуває в розпорядженні Генерального прокурора України. Тому посилання представника позивача на те, що позивач на день подання заяви про перерахунок пенсії не працював в органах прокуратури є безпідставними.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає, що для його відновлення необхідно і достатньо зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року з дня його звернення, тобто з 03.08.2016 року.

Керуючись ст.ст. 7-14, 18-19, 23, 71, 86, 159-163, 183-2 КАС України, ст. ст. 16, 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Рівненського об"єднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області про визнання неправомірним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобов"язання здійснити призначення пенсії за вислугою років- задовольнити.

Визнати неправомірними і скасувати рішення Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України рівненської області від 16.08.2016 року №675/10 про відмову в призначенні ОСОБА_4 пенсії за вислугу років відповідно до до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року.

Зобов'язати Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити та виплачувати ОСОБА_4 пенсію за вислугу років згідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, з дня його звернення, а саме з 03.08.2016 року.

Стягнути з Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 551 гривень 20 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Харечко С.П.