Справа № 496/5463/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2016 р. м. Київ К/800/2351/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року

та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року

у справі № 496/5463/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, Виконавчого комітету Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_3

про часткове скасування рішення виконавчого комітету, визнання нечинним свідоцтва про право власності на житловий будинок,

встановив:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області (далі - Рада), Виконавчого комітету Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області (далі - Виконком), третя особа: ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнення в листопаді 2013 року позовних вимог, просив скасувати рішення Виконкому від 20 липня 2001 року № 48 в частині узаконення житлового будинку ОСОБА_3 та визнати нечинним свідоцтво про право власності на житловий будинок від 20 липня 2001 року № 48, видане Радою.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в мотивувальній частині, зазначивши підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову відсутність факту порушення прав свобод та інтересів ОСОБА_2 у публічно-правових відносинах з Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області та Виконавчим комітетом Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області. В іншій частині постанову Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати, прийняти нове - про задоволення позову. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що під час прийняття Виконкомом рішення від 20 липня 2001 року № 48 в частині узаконення житлового будинку ОСОБА_3 відповідачем порушено вимоги чинного на той час містобудівного законодавства.

ОСОБА_3 надіслав на адресу суду заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_4 просив залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що 20 липня 2001 року рішенням № 48 Виконком, серед іншого, узаконив житловий будинок, який належить ОСОБА_3 У той же день, Рада видала третій особі свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виданого на ім'я ОСОБА_3 28 червня 2004 року, житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, складається з одного житлового будинку, зазначеного на плані літерою «А», загальною площею 44,1 кв.м., в тому числі житловою площею 30,1 кв.м.

17 грудня 2004 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Також суд першої інстанції встановив, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 липня 2007 року за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку за вказаною адресою і 05 травня 2008 року на ім'я позивача видано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії НОМЕР_1.

28 листопада 2008 року заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 липня 2007 року скасовано і справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року у справі № 2-91/2009 визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 і за позивачем визнано право власності на спірну земельну ділянку.

02 червня 2010 року укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_5 купив земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

21 березня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року скасував, справу надіслав до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 25 червня 2012 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину укладеним залишена без розгляду.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2012 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 970131 від 05 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_2, на підставі якого був укладений оспорюваний договір, визнано недійсним.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 травня 2013 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу залишено без задоволення.

27 липня 2013 року Біляївським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки, завдані останньому шляхом знесення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 133100,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене рішення від 20 липня 2001 року № 48 «Про узаконення житлових будинків» прийнято Виконкомом без порушень чинного законодавства, в межах компетенції та з дотриманням встановленого порядку.

Водночас, суд першої інстанції установив, що вимоги позивача ґрунтуються на тому, що житлового будинку, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_1, ніколи не було, у зв'язку з чим Виконком, в порушення приписів чинного законодавства, на підставі нічим не підтвердженої заяви ОСОБА_3, прийняв рішення про узаконення неіснуючого житлового будинку, а Рада видала останньому свідоцтво про право власності на житловий будинок. Суд першої інстанції відхилив такі посилання позивача, зазначивши, що наявність будинку за вказаною адресою підтверджена паспортом забудовника, технічним паспортом про його характеристику, комунікації та ін.

Крім того, підставою для відмови у задоволенні позову судом першої інстанції зазначено необґрунтованість доводів позивача про дотримання останнім визначених у ст. 99 КАС України строків звернення до суду з цим позовом. Судом першої інстанції вказано, що зі змісту рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 знав про існування оспорюваного рішення Виконкому.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у позові, суд апеляційної інстанції виходив з підстав відсутності факту порушення прав, свобод та інтересів позивача у публічно-правових відносинах з Радою та Виконкомом, оскільки станом на час прийняття відповідачем оскарженого рішення № 48 позивач не був, ані власником, ані користувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, а також житлового будинку, який знаходився на вказаній земельній ділянці.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та рішенням судів попередніх інстанцій, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Згідно з положеннями ч.ч. 1 і 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Текст постанови Біляївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2012 року за позовом ОСОБА_3 до Біляївського районного відділу земельних ресурсів, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_5, про визнання недійним державного акту про право власності на земельну ділянку, містить посилання на оспорюване рішення Виконкому від 20 липня 2001 року № 48.

Крім того, як установлено судами попередніх інстанцій, судові спори між позивачем і ОСОБА_3 щодо права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, на якій знаходиться узаконений спірним рішенням Виконкому № 148 житловий будинок, тривають з 2007 року.

Таким чином, ОСОБА_2 об'єктивно повинен був дізнатися про, можливе, порушення своїх прав, свобод чи інтересів рішенням Виконкому від 20 липня 2001 року № 148 задовго до 2013 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, встановивши пропущення позивачем установлених ст. 99 КАС України строків звернення до суду з цим адміністративним позовом, безпідставно не залишив такий позов без розгляду, на що суд апеляційної інстанції не звернув увагу.

Отже, у зв'язку з пропуском ОСОБА_2 шестимісячного строку звернення до суду цей позов повинен бути залишений без розгляду на підставі положень ст. 100 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, Виконавчого комітету Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_3 про часткове скасування рішення виконавчого комітету, визнання нечинним свідоцтва про право власності на житловий будинок залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: