Справа № 161/10924/16-а
Суддя: Кирилюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/595/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позов, мотивує тим, що постановою Луцького міськрайонного суду від 28 березня 2016 року у справі №161/4722/13-а було визнано протиправною відмову управління ПФУ в м. Луцьку та зобовязано здійснити перерахунок пенсії. На виконання даної постанови відповідач здійснив перерахунок пенсії та збільшив її розмір. Після цього, самовільно зменшив розмір пенсії, мотивуючи свої дії виконанням постанови та надав виконавчій службі фіктивну довідку про виконання постанови суду від 28.03.2016 року, на підставі якої виконавче провадження було закрито.

На виконання виконавчого листа № 2-4703/10, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 24.09.2010 року ОСОБА_4 було поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 року згідно з нормами Закону України «Про державну службу», вимогами ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п.2.8 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2015 року №22-1 (далі по тексту Порядок №22-1) із врахуванням наявних у пенсійній справі позивача документів, а також додаткових документів, які були надані нею на вимогу відповідача.

Постановою суду від 28.03.2016 року визнано протиправною відмову ОСОБА_6 Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області у перерахунку ОСОБА_4 пенсії державного службовця. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області провести перерахунок пенсії позивачу відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» у звязку із підвищенням заробітної плати за посадою, з якої була призначена пенсія, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії, починаючи з 15 лютого 2013 року, з врахуванням підвищення розміру мінімальної заробітної плати згідно Закону України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Однак, незважаючи на зазначені рішення суду розмір пенсії ОСОБА_4 зменшився з 1119,02 грн. до 194,29 грн. Вважає, такий перерахунок пенсії неправомірним, оскільки порушує конституційне право особи на достатній рівень життя, розмір пенсії є нижчим за встановлений прожитковий мінімум.

Покликаючись на викладені обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд визнати проитиправними дії Луцького обєднаного управління ПФУ Волинської області щодо самовіліьного зменшення ОСОБА_4 розміру пенсії з 01.03.2016 року, зобов'язати відповідача здійснити ОСОБА_4 перерахунок пенсії, яка знижена останнім до рівня 2001 року (дати припинення виплати пенсії) з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, щомісячної індексації та нарахуванням компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати та виплати її з моменту призначення пенсії у розмірі 90% від посадового окладу та з врахуванням довідки департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації від 18.03.2016 року вих.№07/01/1-16 за формою затвердженою постановою правління ПФУ від 04.09.2013 року №15-1, зобовязати відповідача здійснти нарахування до пенсії надбавки «дитині війни» за період з 13.07.2014 року по 29.02.2016 року з нарахуванням компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати та стягнути її з відповідача, стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Крім того, просила стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати, в тому числі, на правову допомогу.

В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що виплата пенсії за віком ОСОБА_4 була припинена з 01.07.2001 року у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду виплату пенсії було поновлено з 07.10.2009 року. Згідно листа Пенсійного фонду України від 17.02.2015 року №4626/02-40 щодо виконання рішень судів про поновлення виплати пенсій в Україні особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, пенсію позивачу було перераховано станом на день звернення її з заявою про припинення виплати пенсії 01.07.2001 року і зменшено до розміру 127,86 грн. Разом з тим, було поновлено виплату надбавки до пенсії як дитині війни в розмірі 66,43 грн. Загальний розмір пенсії за віком з надбавкою з 01.03.2016 року складає 194,29 грн., з 01.07.2016 року 1119 грн. 29 коп. Вказує, що пенсія за віком позивачу була перерахована на підставі вимог закону, у тому числі у зв'язку із зміною прожиткового мінімуму; включати до заробітної плати при перерахунку позивачу пенсії матеріальні допомоги та індексації як складові заробітної плати немає законних підстав, оскільки такі виплати не передбачені Законом України «Про державну службу»; позивачем пропущений строк на звернення до суду за захистом своїх прав, передбачений ст.99 КАС України; компенсація втрати чатини доходу виплачується лише в звязку з порушенням строків її виплати, тоді як пенсія позивачу виплачувалась вчасно. Крім того, вважає, що позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди. Витрати на правову допомогу не підтверджені розрахунком. А тому, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії є конституційним правом громадянина України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами, що закріплено у частині 3 ст.25 Конституції України.

Враховуючи наведені норми, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися конституційними правами, в тому числі і правом на пенсійне забезпечення.

Рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обовязковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Отже, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

З пояснь сторін, матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в управління ПФУ в місті Луцьку Волинської області як одержувач пенсії за віком призначеної відповідно до ЗУ «Про державну службу». ОСОБА_4 вийшла на пенсію з посади державного інспектора Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області, за період роботи їй було присвоєно 12 ранг державного службовця. ОСОБА_4 призначена пенсія державного службовця із заробітної плати на цій посаді.

Виплата пенсії за віком ОСОБА_4 була припинена з 01.07.2001 року у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 07.07.2010 року, ухвали апеляційного суду Волинської області від 01.09.2010 року виплату пенсії ОСОБА_4 було поновлено з 07.10.2009 року.

У зв'язку з тим, що розмір посадового окладу державного інспектора Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області з 01.02.2008 року збільшився, в лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії державного службовця. ОСОБА_7 в проведенні перерахунку пенсії відповідачем було відмовлено, звернулася до Луцького міськрайонного суду з позовом про визнання такої відмови протиправною та зобов'язання провести перерахунок пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу».

Постановою Луцького міськрайонного суду від 28.03.2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано протиправною відмову ОСОБА_6 Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області у перерахунку ОСОБА_4 пенсії державного службовця, зобовязано управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області провести перерахунок пенсії позивачу відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» у звязку із підвищенням заробітної плати за посадою, з якої була призначена пенсія, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії, починаючи з 15 лютого 2013 року, з врахуванням підвищення розміру мінімальної заробітної плати згідно Закону України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Згідно довідки департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації № 07/01/2-16 від 18.03.2016 року, на яку послався суд як на підставу проведення перерахунку розміру пенсії при ухваленні постанови 28.03.2016 року, з 01.02.2008 року заробітна плата державного інспектора Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області з урахуванням надбавки за 12 ранг державного службовця та надбавки за вислугу років 40 % складала 3 004, 27 грн., з яких: посадовий оклад 1 723 грн., доплата за ранг (12 ранг) - 60 грн., надбавка за вислугу років (40 %) 713,20 грн., надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (10 %) 249 грн. 62 коп., премія (15 % від посадового окладу) 258,45 грн., інші виплати (матеріальна допомога на оздоровлення) 1723 грн. На всі виплати, включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове пенгсійне страхування, а з 01.01.2011 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Сума заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески(єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування) становить 4727,07 грн.

Відповідно до постанови від 20.04.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_8 відкрито виконавче провадження № 50907644 про примусове виконання виконавчого листа №161/4722/13-а (а.с.26).

Згідно ухвали Луцького міськрайонного суду від 25.05.2016 року у зазначеному виконавчому правадженні боржник ОСОБА_6 Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області замінений на його правонаступника Луцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області.

З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що зменшення розміру пенсії ОСОБА_4 з 01.03.2016 року з 1579,61 грн. до 194,29 грн. було проведено на підставі листа Пенсійного фонду України від 17.02.2015 року №4626/02-40 (а.с. ).

Вказаний лист по суті є повідомленням (розясненням) щодо виконання рішень судів про поновлення виплати пенсій в Україні особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, в якому зазначено:

«При виконанні рішення суду необхідно враховувати наступне. Якщо в судовому рішенні не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснювати нарахування та виплату пенсії, виплата такої пенсії здійснюється до зміни умов пенсійного забезпечення особи, або зміни чи скасування норм законодавства, якими керувався суд, постановляючи рішення.

У випадках, коли інше не зазначено у рішенні суду, пенсія поновлюється у розмірі, визначеному на дату припинення її виплати.

До надання відповідного повідомлення пенсіонером про те, що він не працює, провадити перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відсутні підстави.

ОСОБА_7 України «Про індексацію грошових доходів населення» визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін, з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, індексація пенсій особам, що постійно проживають за межами України, не проводиться».

Тобто, фактично зменшення пенсії позивачу відбулося на підставі розяснення Пенсійного фонду України, яке не має сили закону.

Зменшення пенсії позивачу, як такій, що проживає за межами України, до рівня 2001 року та не проведення індексації пенсії ставить позивача в нерівну ситуацію з пенсіонерами, що проживають в Україні.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, Суд зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 ЄКПЛ, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, слід враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, позивач, проживаючи в Канаді, як громадян України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних відносин, що носять публічно-правовий характер (Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 23.07.2014 року №280 а Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 (з відповідними змінами) пенсійний орган забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії інші виплати відповідно до чинного законодавства, суд може визнати дії відповідача законними чи незаконними та в разі незаконності дій зобовязати провести нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону.

ОСОБА_7, дії відповідача щодо зменшення пенсії позивачу до рівня 2001 року не відповідають вимогам закону їх слід визнати протиправними та зобовязати відповідача здійснити ОСОБА_4 перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90% від суми заробітної плати з урахуванням інших виплат, зокрема, матеріальної допомоги на оздоровлення, зазначеної у довідці Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям № 07/01/2--16 від 18.03.2016 року, з якої сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування) з 15 лютого 2013 року з урахуванням виплачених сум.

Крім того, судом встановлено, що позивач має право на отримання надбавки до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою КМУ від 28.12.2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» визначено, що дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» провадиться у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що виплата надбавки позивачу як дитині війни було проведено на підставі постанови суду в розмірі 7% мінімальної пенсії за віком по 12.07.2014 року. В подальшому виплату надбавки до пенсії позивачу відновлено лише з 01.03.2016 року.

Тому правомірною є вимога позивача про зобовязання відповідача здійснити їй нарахування та виплатити надбавку до пенсії як дитині війни за період з 13.07.2014 року по 29.02.2016 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Що стосується вимог позову про нарахування компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати, то такі вимоги до задоволення не підлягають, оскільки строки виплати пенсії позивачу не порушувались, а надбавка як дитині війни не нараховувалась.

Згідно ч.2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Згідно ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачем в обґрунтування наявності факту спричинення їй моральної шкоди та визначення її розміру не надано аргументованих доказів, які свідчили про дійсність даних обставин. Надані стороною позивача докази звернення за медичною допомогою, не підтверджують того, що погіршення здоровя позивача відбулося внаслідок неправомірних дій відповідача.

Тому, в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

В звязку з відсутністю документального розрахунку витрат на правову допомогу, вимоги позову про стягнення таких витрат не підлагають до задоволення.

Разом з тим, за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 11, 159, 160, 163, 167 КАС України, на підставі суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо зменшення ОСОБА_4 розміру пенсії з 01.03.2016 року.

Зобовязати Луцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити ОСОБА_4 перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90% від суми заробітної плати з урахуванням інших виплат, зокрема, матеріальної допомоги на оздоровлення, зазначеної у довідці Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям № 07/01/2--16 від 18.03.2016 року, з якої сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування) з 15 лютого 2013 року з урахуванням виплачених сум.

Зобовязати Луцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 13.07.2014 року по 29.02.2016 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду Волинської області в користь ОСОБА_4 551, 20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.) сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Кирилюк В.Ф.