Справа № 802/1122/16-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1122/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

21 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

представника позивача: Загороднього Ю.С.,

представника відповідача: Кучерявої І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" про стягнення коштів платника податків,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2016 року Гайсинська об'єднана державна податкова інспекція звернулася до суду з позовом до юридичної особи - державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод», в якому просила: винести рішення про стягнення коштів з юридичної особи - державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» () на суму податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 4 129 167, 32 грн. та платі по надходженням від розміщення відходів у спеціально відведених для для цього місцях у сумі 34 094, 86 грн. з рахунків у банках обслуговуючих такого платника.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, ДП "Тростянецький спиртовий завод" зареєстроване Тростянецьким міськрайонним управлінням юстиції у Вінницькій області 07.02.1992. На податковому обліку у Гайсинській ОДПІ (Тростянецьке відділення) перебуває з 14.02.1992, є платником податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України, зокрема, платником податку на додану вартість (ПДВ) та надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.03.2008 у справі № 10/47-08 порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Тростянецький спиртовий завод", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

02.07.2008 Тростянецькою ОДПІ до суду подано заяву про визнання грошових вимог у т.ч. по ПДВ і у зв'язку зі зменшенням суми по ПДВ (заява №3293 від 22.08.2008) остаточна заявлена сума по ПДВ становила 824243,32 грн. (846628,43 грн. - 22385,11 грн.).

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 27.08.2008 у справі №10/47-08 затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство ДП "Тростянецький спиртовий завод" із сумою Тростянецької ОДПІ 3967067,76 грн. у т.ч. по ПДВ - 824243,32 грн.

Зважаючи на несплату у добровільному порядку суми податкового боргу, контролюючий орган звернувся до суду за його примусовим стягненням.

Задовольняючи позов суд першої інстанцій дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Таким чином, порушення провадження у справі про банкрутство як триваюча процедура розпорядження майном боржника не означає завершення його господарської діяльності. Останній продовжує здійснювати господарські операції, відтак, у нього виникають права та обов'язки, у тому числі зобов'язання щодо сплати податків і зборів, виконання яких забезпечується на загальних підставах. Отже, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. За поточними зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

За приписами п. 87.10 ст.87 ПК України, з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов'язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм цього Кодексу. Отже, порушення справи про банкрутство щодо відповідача не є перешкодою для звернення податкового органу до суду у порядку, передбаченому ПК України про стягнення податкового боргу, який виник після порушення справи про банкрутство.

Частиною 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( у редакції чинній до 19.01.2013р.,) вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними.

Згідно ч. 25 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( у редакції чинній до 19.01.2013р.) погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього закону, вважаються погашеними.

Частиною 6 ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( у редакції чинній до 19.01.2013р.) передбачено, що конкурсними вимогами є вимоги до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

Частиною 24 ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( у редакції чинній до 19.01.2013р.) встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів ( обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію. Відповідно до п.87.10 ст. 87 Податкового кодексу України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов'язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючим органом до такого боржника, визначається згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» без застосування норм цього Кодексу.

Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Крім того, згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №15, Відповідно до частини другої цієї ж статті Закону ( 2343-12 ) вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Отже, Закон (2343-12) пов'язує з пропуском конкурсними кредиторами строку, встановленого для подання ними заяв, припинення їх права вимоги до боржника.

Вимога сплатити штрафні санкції та нараховану пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків, яка була сформована і надіслана боржнику до порушення провадження у справі про банкрутство, визнається конкурсною і не змінює своєї юридичної природи на поточну незалежно від того, що боржник ще до порушення провадження у справі про його банкрутство за заявою іншого (ініціюючого) кредитора оскаржив її (вимогу) до адміністративного суду, судовий розгляд якої на дату порушення провадження у справі про банкрутство не був завершений ухваленням судового рішення, що набрало законної сили.

Тому, колегія суддів зазначає, що після порушення справи про банкрутство, підприємство-боржник перебуває у особливому стані та на правовідносини підприємства-боржника як з іншими суб'єктами господарювання, так із контролюючими органами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21 квітня 2015 року у справі №21-91а15.

Таким чином, станом на 29.07.2016 р. ДП "Тростянецький спиртовий завод" не сплатило обов'язковий податковий платіж і борг становив 4 953 410,64 грн., однак, з урахуванням затвердженої суми ПДВ - конкурсні вимоги 824 243,32 грн., до стягнення підлягає 4 129 167,32 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів ( прибутків) неприбуткової організації, визначеної п.133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 102.2 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у частині першій цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано (102.2.1); посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальній справі винесено рішення про її закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили (102.2.2).

Згідно п. 102.3 Податкового кодексу України, відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого контролюючому органу згідно з рішенням суду заборонено проводити перевірку платника податків або платник податків перебуває поза межами України, якщо таке перебування є безперервним та дорівнює чи є більшим за 183 дні.

Пунктом 102.4 Податкового кодексу України передбачено, що в разі, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п. 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнуто протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, в даному випадку відсутні підстави для застосування п. 102.3 і 102.4 ПК України, тобто для зупинення або стягнення платежу до повного погашення.

Крім того, чинним законодавством не передбаченні норми для продовження чи відстрочення строків давності стягнення платежу податкового боргу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнуто протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Згідно розрахунку поданого позивачем з урахуванням проплат, зменшення нарахувань та переплат, залишок складатиме 543 933 грн., а саме: за 2013 р. (всього нараховано 10420,00 грн., зменшено нарахувань 507778, 00 грн.); за 2014 р. (всього нараховано 2370,00 грн., зменшено нарахувань 7021, 00 грн.); за 2015 р. (всього нараховано 1370576,00 грн., зменшено нарахувань 323508, 00 грн.); за 2016 р. (всього нараховано 170,00 грн.).

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що у розрахунках включено зобов'язання у сумі 8460,00 грн. на підставі ухвали суду від 23.07. та зобов'язання у сумі 1049094,00 грн. на підставі ухвали (поновлено ППР №) по справі №2а/0270/4709/12

Як з'ясовано колегією суддів, рішення у справі №2а/0270/4709/12 винесено 12.06.2013р., а дата набрання законної сили - 16.07.2013р.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Тому колегія суддів зазначає, що вказана сума у розмірі 1 049 094 грн. набула статусу податкового боргу ( згідно п. 14.1. 175 ст. 14 ПК України) у липні 2013 року. Однак, позовну заяву позивачем подано 03 серпня 2016 року.

При цьому, 1095 календарних днів складає: 150 днів - з 04.08.2013р. по 31.12.2013р.; 365 днів - у 2014 році; 365 днів - у 2015р.; 215 днів з 01.01.2016р. по 03.08.2016 р. не включаючи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що строк давності встановлюється з 04.08.2013р. по 03.08.2016р.,

Зважаючи на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що суми зазначеного податкового боргу 8 460 грн. та 1 049 094 грн. - не підлягають стягненню у зв'язку з пропуском такого строку, що підтверджено і представником позивача при розгляді апеляційної скарги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого адміністративного суду України від 05.02.2015 року у справі №К/9991/2422/11, від 10.03.2015 року у справі №К/800/36027/14 та від 07.10.2015 року у справі №К/800/35950/13.

Провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, га яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 71, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до державного підприємства "Тростянецький Спиртовий завод" про стягнення коштів платника податків скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 грудня 2016 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.