Справа № 819/1430/16
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1430/16

27 грудня 2016 р.м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області про зобовязання відповідача нарахувати ОСОБА_1, судді у відставці вихідну допомогу в розмірі 30 місячних заробітків за останньою посадою без сплати податку 739500 гривень та повернути йому безпідставно вирахувані податки з виплаченої вихідної допомоги в розмірі 14420,25 грн.; про стягнення з відповідача кошти на відшкодування шкоди завданої неправомірною дією при невиплаті в повній мірі вихідної допомоги, стягнувши з відповідача на його користь 739500 грн. та 14420,25 грн. безпідставно вирахуваних податків з частково виплаченої вихідної допомоги, а всього 753920,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.10.2016 при звільненні з посади судді Кременецького районного суду Тернопільської області Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Тернопільській області було виплачено позивачу вихідну допомогу в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою та проведено оподаткування із зазначених коштів.

Однак позивач вважає, що при звільненні його з посади судді Кременецького районного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку на підставі постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" № 1600-VIII від 22.09.2016, маючи суддівський стаж 33 роки 1 місяць та 15 днів він мав право на отримання вихідної допомоги в розмірі 33 неоподаткованих місячних заробітних плат за останньою посадою як це визначено статтею 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-ХІІ, оскільки право на відставку позивачем набуто 10.04.2010, ще до прийняття Закону України "Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010, який набрав чинності 30.07.2010 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві та додаткових пояснень, просив позов задовольнити. Крім того, подав до суду заяву від 08.12.2016 р. в якій просить слухати справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області, заперечуючи проти позову, суду пояснила, що ТУ ДСА України у Тернопільській області стосовно здійснення виплат судді Зембри Є.Й. суддівської винагороди діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та посилаючись на пояснення викладені у письмовому заперечені, просила у задоволені позову відмовити.

Додатково повідомила, що у ОСОБА_2 управління ДСА України у Тернопільській області на час звільнення судді Кременецького районного суду Тернопільської області Зембри Є.Й., у зв'язку з виходом у відставку, були відсутні правові підстави для здійснення йому виплати вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 33 місячних заробітних плат за останньою посадою. Оскільки наказ № 55-к голови Кременецького районного суду Тернопільської області про звільнення судді Зембри Є.Й. був виданий 03.10.2016, а тому відповідач правомірно здійснив усі належні виплати позивачу, у зв'язку зі звільненням відповідно до ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016. Разом з тим, подала до суду заяву від 08.12.2016 в якій просить розглядати справу в письмовому провадженні, тобто без її участі.

Частинною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1, обраний суддею Кременецького районного суду Тернопільської області у відповідності до рішення першої сесії двадцять першого скликання Тернопільської обласної Ради народних депутатів від 09.04.1990 р.. На підставі вказаного рішення начальником управління юстиції Тернопільського облвиконкому виданий наказ № 15-к від 10.04.1990.

Головою вказаного суду був обраний у відповідності до рішення дванадцятої сесії двадцять першого скликання Тернопільської обласної Ради народних депутатів від 12.02.1993 р. На підставі вказаного рішення начальником управління юстиції Тернопільської обласної державної адміністрації був виданий наказ № 10-к від 15.02.1993 р. і працював головою суду до квітня 2015 року призначаючись в подальшому на вказаній посаді Указами Президента України та обираючись зборами суддів.

Постановою Верховної Ради України № 1016-ІV від 19.06.2003 позивача ОСОБА_1 обрано суддею безстроково.

З квітня 2015 року позивач працював суддею Кременецького районного суду Тернопільської області до 22.09.2016 р..

05.08.2016 р. суддя Кремнецького районного суду Тернопільської області склав та направив у Вищу раду юстиції заяву про вихід у відставку.

14.09.2016 р. Вища рада юстиції прийняла рішення № 2120/0/15-16 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Кременецького районного суду Тернопільської області у зв'язку з поданням заяви про відставку".

22.09.2016 р. Верховна Рада України прийняла Постанову № 1600-VIII "Про звільнення позивача з посади судді Кременецького районного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку" у відповідності до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України.

Разом з тим, з 27.04.1980 р. по 07.05.1982 р. позивач проходив службу в армії тривалістю 2 роки 10 днів, що зараховується йому до стажу судді.

З 01.09.1983 р. по 01.07.1987 р. ОСОБА_1 навчався в Харківському юридичному інституті, що давало йому до стажу роботи судді 1 рік 11 місяців.

Також з 01.08.1987 р. по 12.04.1990 р. позивач працював на посаді слідчого Бучацького РВ УМВС Тернопільської області, що додавало йому до стажу роботи судді 2 роки 8 місяців 11 днів.

Таким чином, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (арк. справи 36) в позивача становить 33 роки 01 місяць 15 днів.

Як слідує з матеріалів справи, що на підставі Постанови Верховної Ради України № 1600-VIII від 22.09.2016, 03.10.2016 головою Кременецького районного суду Тернопільської області був винесений наказ № 55-к "Про звільнення судді Зембри Є.Й." та пунктом 3 було наказано виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою (арк. справи 31).

11.10.2016 р. ТУ ДСА в Тернопільській області здійснило перерахунок розрахункових коштів, про що свідчить виписка ПриватБанку від 12.10.2016 (арк. справи 39).

Згідно роздруківки по його рахунку (арк. справи 38) позивачу було виплачено грошові кошти, а саме: заробітної плати за 1 день в розмірі 725 гривень, надбавки за вислугу років за цей же час в розмірі 507 гривень 50 копійок, виплату додаткового посадового окладу 73950 гривень та компенсацію за 64 дні невикористаної відпустки 78880 гривень. З вказаних сум утримано прибуткового податку 27731 гривню 25 копійок та військового збору 2310 гривень 94 копійки, а всього вирахувано податків 30042 гривні 19 копійок. Виплата становила 124020 гривень 31 копійку.

Однак позивач вважає, що при звільненні його з посади судді Кременецького районного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку на підставі постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" № 1600-VIII від 22.09.2016, маючи суддівський стаж 33 роки 1 місяць та 15 днів він мав право на отримання вихідної допомоги в розмірі 33 неоподаткованих місячних заробітних плат за останньою посадою як це визначено статтею 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-ХІІ, оскільки право на відставку позивачем набуто 10.04.2010, ще до прийняття Закону України "Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010, який набрав чинності 30.07.2010.

Суд не погоджується із такими доводами позивача, вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Постанова про звільнення з посади судді Зембри Є.Й., у зв'язку з поданням заяви про відставку прийнята Верховною Радою України 22.09.2016 за № 1600-VIII.

З 15.12.1992 р. , діяли норми Закону України "Про статус суддів" № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Частиною третьою статті 43 Закону № 2862-ХІІ визначено, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку (частина третя статті 43 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 24.02.94 р. № 4015-XII).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 Закон № 2862-ХІІ визнано таким, що втратив чинність, крім статей 43 та 44, які втратили чинність із 1 січня 2011 року.

Водночас право на отримання вихідної допомоги було передбачено й частиною першою статті 136 Закону № 2453-VІ, згідно з якою судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Однак вказану норму було виключено на підставі Закону України від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності 1 квітня 2014 року.

Законом України від 12.02.2015 № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" було викладено в новій редакції Закон № 2453-VІ, при цьому виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку не передбачено.

На час прийняття постанови про звільнення позивача з посади судді, прийнятий Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016 (далі Закон № 1402-VIII). Отже, на момент звільнення позивача із займаної посади не діяли жодні норми, які б регламентували виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги та її розмір.

Згідно із частинами першою та другою ст. 24 Закону № 1402-VIII голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. Голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв'язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.

Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин особи як судді з державою. У таких відносинах роботодавцем є держава, а на голову суду покладається обов'язок оформити ці відносини та встановити початковий або кінцевий момент їх виникнення з призначенням, пов'язаних з цим, відповідних виплат.

Відповідно до частини 1 ст. 143 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Таким чином, враховуючи те, що наказ голови Кременецького районного суду Тернопільської області № 55-к "Про звільнення судді Зембри Є.Й." був винесений 03.10.2016, тобто після набрання законної сили Закону № 1402-VIII, то суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно здійснено усі належні виплати позивачу, у звязку зі звільненням відповідно до частини 1 ст. 143 Закону № 1402-VIII.

Слід також зазначити, що вказаний наказ винесений на підставі пункту 4 частини 1 статті 24, частини 1 статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII та пунктом 3 наказано було виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Даний наказ не оскаржений позивачем та у встановленому порядку не скасований.

За таких обставин, у ОСОБА_2 управління ДСА України у Тернопільській області на час звільнення судді Кременецького районного суду Тернопільської області Зембри С.Й., у зв'язку з виходом у відставку, були відсутні правові підстави для здійснення йому виплати вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 33 місячних заробітних плат за останньою посадою. Крім того, між діями відповідача та порушенням права ОСОБА_1 на отримання вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 33 місячних заробітних плат за останньою посадою причинний зв'язок відсутній.

Разом з тим, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що відповідачем безпідставно вирахувані податки з виплаченої вихідної допомоги є хибним, з огляду на наступне.

Правило частини 3 статті 43 Закону № 2862-ХІІ, за яким було передбачено виплату вихідної допомоги судді, який пішов у відставку, без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку, було встановлено Законом України від 24.02.1994 № 4015-ХІІ "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів".

Підпунктом 165.1.1. пункту 165.1. статті 165 ПК України визначено ряд доходів які до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються. Однак, винятки, передбачені цим підпунктом, не поширюються на виплату заробітної плати, грошової (вихідної) допомоги при виході на пенсію (у відставку) та виплату, пов'язану з тимчасовою втратою працездатності

Таким чином, виплата суддівської винагороди визначена ст. 43 Закону № 2862, на яку посилається позивач, передбачала її виплату судді, який вийшов у відставку, а не заявив намір про це чи набув право на відставку.

Подача заяви суддею про відставку засвідчує бажання судді піти у відставку з підстав, визначених чинним законодавством, і реалізується лише після прийняття відповідної постанови ВР України, на момент прийняття якої норма даної статті не діяла.

Виплата такої допомоги не була пов'язана із набуттям права на відставку, а здійснювалась лише при звільненні судді.

Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач стосовно здійснення виплат судді Зембри Є.Й. суддівської винагороди діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області про зобовязання відповідача нарахувати ОСОБА_1, судді у відставці вихідну допомогу в розмірі 30 місячних заробітків за останньою посадою без сплати податку 739500 гривень та повернути йому безпідставно вирахувані податки з виплаченої вихідної допомоги в розмірі 14420,25 грн.; про стягнення з відповідача кошти на відшкодування шкоди завданої неправомірною дією при невиплаті в повній мірі вихідної допомоги, стягнувши з відповідача на його користь 739500 грн. та 14420,25 грн. безпідставно вирахуваних податків з частково виплаченої вихідної допомоги, а всього 753920,25 грн. відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Подлісна І.М.