Справа № 826/13653/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 грудня 2016 року № 826/13653/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Аблова Є.В., суддів - Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом державного підприємства спиртної та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до Державної фіскальної служби України за участю третьої особи - Головне управління ДФС у Харківській області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12.08.2014 №000279, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося державне підприємство спиртної та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (надалі - позивач або ДП «Укрспирт») з позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач або ДФС України), за участі третьої особи - Головного управління ДФС у Харківській області (надалі - третя особа або ГУ ДФС у Харківській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 12.08.2014 №000279.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю висновків акта перевірки ГУ ДФС у Харківській області від 14.07.2014 №137/20-40-21-01-12/37199618 щодо порушення позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та Податкового кодексу України при відпуску (переміщенні) фракції головної етилового спирту. На думку позивача, фракція головної етилового спирту не є спиртом, а відноситься до групи 23 «Залишки та відходи харчової промисловості» за кодом 230330000 «барда та інші відходи і залишки від пивоваріння та винокуріння» та є відходами виробництва спирту етилового (винокуріння), отриманого в процесі брагоректифікації. А тому як наслідок норми Закону до випадку переміщення фракція головної етилового спирту (непідакцизного товару) не застосовуються.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2014 у справі №826/13653/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 №К/800/11600/15 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи №826/13653/14 між суддями, для нового розгляду та вирішення справи визначено суддю Аблова Є.В.

Відповідною ухвалою суду справу прийнято до провадження та її призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено про правомірність висновків акта перевірки та законність оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій.

Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, та надіслала до на адресу суду письмові пояснення та додаткові документи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття третьої особи в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами та третьою особою документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій у справі були скасовані з таких мотивів: проаналізувавши зміст абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР суд касаційної інстанції дійшов висновку, що підставою для нарахування штрафних санкцій за вказаною нормою є факт вивезення спирту етилового з території акцизного складу без відмітки представника органу доходів і зборів на товарно-транспортній накладній про погодження відпуску.

Таким чином, визначальним питанням для вирішення справи в частині правомірності спірного рішення про застування фінансових санкцій є встановлення правомірності визначення фракції головної етилового спирту (далі - ФГЕС) як спирту етилового.

Відповідно до визначення, наведеного у пп. 14.1.237 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) спирт етиловий - всі види спирту етилового, біоетанол, які зазначені у товарних позиціях 2207 та 2208 згідно з УКТ ЗЕД.

На спростування позиції контролюючого органу щодо відповідності ФГЕС характеристикам спирту етилового, позивач посилався на лист Національного університету харчових технологій від 13.08.2012 № 22-004, ДСТУ 7403:2013 та ДСТУ 3296-95, якими підтверджується віднесення ФГЕС до категорії 230330000 «барда та інші відходи і залишки від пивоваріння та винокуріння, гранульовані або негранульовані», тобто є відходом від винокуріння.

Посилання позивача на лист Національного університету харчових технологій від 13.08.2012 №22-004 колегія суддів відхилила, з тих підстав, що ФГЕС, вивезення якої стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення, вироблена по ТУ У 20.1-3:2012, у той час як у листі міститься посилання на ТУ У 15.9-4:2009.

Положення ДСТУ колегія суддів також до уваги не прийняла, тому що названі документи не регулюють питання належності ФГЕС до відходів винокуріння, які мають окремий код УКТ ЗЕД.

Більш того, колегія суддів встановила, що внесення змін до ДСТУ 7403:2013 та ДСТУ 3296-95 чинності з 1 березня 2016 року, тобто після виникнення спірних правовідносин, а тому не можуть бути до них застосовані.

Натомість з метою встановлення правомірності віднесення ФГЕС до категорії відходів винокуріння, Вищий адміністративний суд України порекомендував звернутися до Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 № 187/98-ВР (у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначення, наведеного у абз. 1 ст. 1 названого Закону «відходи» - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення

Аналіз наведеного визначення дає підстави для висновку, що відходами є речовини, матеріали, предмети і товари (продукція), які мають наступні характеристики:

- повністю або частково втратили свої споживчі властивості;

- не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення;

- від яких власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

З огляду на викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що обов'язковому з'ясуванню під час розгляду справи підлягає питання наявності у позивача технічних можливостей використання ФГЕС для виробництва будь-якого іншого продукту. У разі відсутності таких можливостей, а також встановлення наміру позбутися ФГЕС, для позивача ФГЕС набуває статусу відходу, а тому не підпадатиме під визначення категорії 2207 та 2208.

Враховуючи висновки, наведені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016, суд першої інстанції, у тому числі додатково, з'ясовував наступне.

Головним управлінням Міндоходів в Харківській області 14.07.2014 було проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» та іншого законодавства, регулюючого відносини у сфері виробництва та обігу алкоголю, проведення інвентаризації спирту та спиртовмісних рідин в місцях зберігання Караванського МПД ДП «Укрспирт» за адресою місця провадження діяльності: Харківська область, Люботинський район, с. Караван, вул. Заводська, 23. За наслідками даної перевірки було складено акт №137/20-40-21-01-12/37199618 від 14.07.2014 (далі - акт перевірки).

Як зазначено в акті перевірки та було встановлено судами під час попереднього розгляду даної справи, 12.07.2014 з території акцизного складу Караванського МПД ДП «Укрспирт», на підставі наказу ДП «Укрспирт» від 01.07.2014 №285, акту про відвантаження та приймання спирту від 11.07.2014 №118, товарно-транспортної накладної від 11.07.2014 серія АННА №000678, без дозволу уповноваженого представника Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області, було вивезено фракцію головну етилового спирту у кількості 2741,49 декалітрів (далі - дал) на адресу Лужанського МПД ДП «Укрспирт» (Чернівецька обл., Кіцманський р-н, смт. Лужани, вул. Дентальна, 53).

Зазначене стало підставою для висновку контролюючого органу про допущення позивачем порушення вимог ст. 14 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон № 481).

А саме в тексті акта перевірки зафіксовано, що в порушення ст. 14 зазначеного Закону, розпорядження Міністерства доходів і зборів від 01.07.2014 №141-р «Про порядок контролю під час відвантаження спирту етилового з акцизного складу», уповноваженому представнику Харківської ОДПІ на акцизному складі Караванського МПД ДП «Укрспирт» під час відвантаження ФГЕС в кількості 2741,49 декалітрів (далі - дал) б.с. на адресу Лужанського МПД ДП «Укрспирт» не були надані документи, які підтверджують сплату акцизного податку або забезпечення його сплати податковим векселем, авальованим банком, через що представником не було погоджено відпуск ФГЕС шляхом проставлення штампу «Виїзд дозволено» та особистого підпису. Незважаючи на відсутність штампу «Виїзд дозволено» на товарно-транспортній накладній ФГЕС у кількості 2741,49 дал б.с. було вивезено з території акцизного складу.

В результаті проведеної перевірки контролюючий орган встановив порушення позивачем норм пп. 213.1.2 п. 213.1 ст. 213 Податкового кодексу України, ст. 14 Закону №481.

12.08.2014 ДФС України на підставі акта перевірки прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №000279, яким до позивача за порушення ст. 230 Податкового кодексу України, відповідно до абз. 16 ч. 2 Закон №481 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в сумі 4640577,36 грн.

Крім того, 04.08.2014 Броварська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області на підставі цього ж акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення за №, яким визначила позивачу до сплати грошове зобов'язання по акцизному податку з вироблених в Україні товарів у розмірі 2900359,35 грн. (в тому числі за основним платежем - 1933572,90 грн., і штрафна (фінансова) санкція - 966786,45 грн.).

Вважаючи рішення відповідача про застосування фінансових санкцій від 12.08.2014 протиправним, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 вказаного Закону за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Положеннями цієї норми встановлено, зокрема, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі 200 відсотків вартості вивезеної або транспортованої продукції, але не менше 15000 гривень, у разі вивезення спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів з території акцизного складу або транспортування такої продукції без відмітки представника органу доходів і зборів на товарно-транспортній накладній про погодження відпуску.

Згідно з ч. 6 ст. 14 цього Закону відвантаження спирту етилового з акцизного складу здійснюється на підставі дозволу, виданого уповноваженим представником органу доходів і зборів на такому акцизному складі. Дозвіл на відпуск спирту етилового з акцизного складу (крім відпуску спирту етилового на експорт) надається за умови сплати акцизного податку з спирту, що повинен бути переданий, грошовими коштами або забезпечення сплати акцизного податку податковим векселем, авальованим банком (податковою розпискою).

Таким чином, приведеними нормами встановлено відповідальність за вивезення з території акцизного складу спирту етилового без відмітки представника контролюючого органу доходів на товарно-транспортній накладній про погодження відпуску.

Вирішуючи питання віднесення фракції головної етилового спирту до категорії етилового спирту, суд керується наступним.

За визначенням пп. 14.1.237 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) спирт етиловий - це всі види спирту етилового, біоетанол, які зазначені у товарних позиціях 2207 та 2208 згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до Митного тарифу України, встановленого Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII, до товарної позиції 2207 відноситься спирт етиловий, неденатурований, з концентрацією спирту 80 об. % або більше; спирт етиловий та інші спиртові дистиляти та спиртні напої, одержані шляхом перегонки, денатуровані, будь-якої концентрації; до товарної позиції 2208 відноситься спирт етиловий неденатурований з концентрацією спирту менш як 80. об %; спиртові дистиляти та спиртні напої, одержані шляхом перегонки, лікери та інші напої, що містять спирт.

Згідно положень Основних правил інтерпретації УКТЗЕД Митного тарифу України, встановленого Законом України «Про Митний тариф України», класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється за такими правилами:

1. Назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил:

2. (a) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифікується як комплектний чи завершений згідно з цим правилом), незібраного чи розібраного;

(b) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який матеріал чи речовину стосується також сумішей або сполук цього матеріалу чи речовини з іншими матеріалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини. Класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.

3. У разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:

(a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару;

(b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати;

(c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

4. Товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються.

Згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 11.12.2013 №1469 «Про прийняття національних стандартів України та пробних національних стандартів України, гармонізованих з міжнародними та європейським стандартами, затвердження національних стандартів України, змін до національних стандартів України, скасування національних стандартів України та нормативних документів в Україні» відповідно до Законів України «Про стандартизацію» і «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності» та з урахуванням висновків за результатами експертизи державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» прийнято зокрема національний стандарт України «Фракція головна етилового спирту. Технічні умови» ДСТУ 7402:2013, з набранням чинності з 01.07.2014.

Відповідно до розд. 1 Національного стандарту України «Фракція головна етилового спирту. Технічні умови» ДСТУ 7402:2013 (в редакції чинній станом на 11.07.2014) він поширюється на фракцію головну етилового спирту та визначено, що фракція головна - це спирт етиловий, збагачений супутніми домішками у процесі елю рації бражного дистиляту або спирту етилового - сирцю і є сумішшю спирту етилового, води та супутніх домішок, які сконцентровані у цьому технологічному процесі (альдегіди, естери, спирт метиловий, вищі спирти (сивушне масло), кислоти та інші органічні сполуки).

Як визначає вказаний стандарт, фракція головна є побічним продуктом виробництва спирту етилового ректифікованого та спирту етилового технічного. У результаті подальшого перероблення фракції головної одержують спирт ректифікований «Вищої очистки», спирт етиловий технічний. Використовують фракцію головну у виробництві високооктанової кисневмісної добавки до бензинів (біоетанолу), розчинників, товарів побутової хімії.

У розд. 4 стандарту «Технічні вимоги» вказано, що за фізико-хімічними показниками фракція головна показниками об'ємна частка спирту етилового за температури 20 градусів С у фракції головній має становити від 92,0 до 95,0 %.

Виходячи із поняття фракції головної етилового спирту та положень Основних правил інтерпретації УКТЗЕД Митного тарифу України, встановленого Законом України «Про Митний тариф України», а саме: будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини; суміші, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, повинні класифікуватися за тим компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, суд звертає увагу, що основну частку фракції головної етилового спирту складає спирт етиловий, і саме спирт етиловий є тим, компонентом, який визначає основні властивості фракції головної етилового спирту, а тому приходить до висновку, що фракцію головну етилового спирту належить класифікувати за товарними позиціями 2207 та 2208 згідно з УКТ ЗЕД, в залежності від відсоткового вмісту спирту.

Наявною у матеріалах копією посвідчення Караванського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП «Укрспирт» № 1832 від 11.07.2014 засвідчено якість ФГЕС в кількості 2741,49 дал, відвантаженої в автоцистерні за накладною № 000678 (що відповідає реквізитам ТТН на переміщення спирту етилового серії ААА № 000678 від 11.07.2014). За даними аналізу ФГЕС остання є прозорою рідиною без сторонніх домішок і без осадку, з жовтувато-зеленуватим відтінком, має запах характерним ефірам та альдегідам, та з об'ємною часткою етилового спирту у ФГЕС 93,2%.

Тобто, матеріалами справи засвідчується, а позивачем не спростовано той факт, що частка спирту етилового у спірній партії ФГЕС становить не менше ніж визначено національним стандартом України «Фракція головна етилового спирту. Технічні умови» ДСТУ 7402:2013 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кваліфікуючи ФГЕС як продукт, який є відходом від спиртової промисловості (а саме отримується під час виробництва спирту етилового ректифікованого з харчової сировини) та повинен класифікуватися у товарній позиції групи 23 «Залишки та відходи харчової промисловості» згідно УКТЗЕД, позивач посилався на ТУ.У 18.401-97 «Фракція головно етилового спирту. Технічні умови», згідно яких здійснювалося виробництво спірної партії ФГЕС. Також в судовому засіданні 20.10.2016 представник позивача пояснила в усному порядку, що ФГЕС непридатна для переробки та подальшого використання за місцем виробництва (Караванське МПД), та оскільки державне підприємство не володіє технологією утилізації цієї ФГЕС, то остання перевозилася виключно для зберігання. На підтвердження наведеного позивачем до матеріалів справи була надана копії довідки керівника Караванського МПД ДП «Укрспирт» ОСОБА_1 б/н і б/д, витягів з журналу актів інвентаризації Лужанського МПД.

Суд критично ставиться до таких тверджень позивача, оскільки за даними посвідчення про якість №182 від 11.07.2014, виданого позивачем на спірну партію ФГЕС, остання мала відповідати вимогам ТУ.У 20.1-3-2003. Копію цих документів, що визначають технологію виробництва фракції головної етилового спирту (Технічних умов), якими керувалося ДП «Укрспирт» при виробництві спірної партії ФГЕС, позивач до суду не надав та про причини відсутності таких документів суду не повідомив.

Посилання представника позивача на той факт, що відвантажена згідно ТТН від 11.07.2014 № 000678 ФГЕС являється за своєю суттю відходом в розумінні Закону України «Про відходи», суд вважає такими, що спростовуються фактом видачі посвідчення №182 від 11.07.2014 з метою засвідчення якості ФГЕС як товару та обставинами, встановленими Київським апеляційним адміністративним судом в ході розгляду адміністративної справи №826/14876/15 за участю ДП «Укрспирт».

Так, з тексту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2016 у справі №826/14876/15 (набрала законної сили) за позовом ДП «Укрспирт» до ДФС України, третя особа - Головне управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 000376 від 25.06.2015 вбачається, що встановлений судом факт виробництва на Лужанському МПД ДП «Укрспирт» продукції - розчинника для флексографічного друку РФД-2, що згідно ТУ У 24.3-5-2004 являє собою суміш головної фракції етилового спирту по ТУ У 18.401-97 або флегмового компонента ректифікації зневодненого, отриманого у відповідності з технологічним регламентом заводу ТР-3-2004 ТІ 00334793-2/8-57-2004, з етилацетатом, бітрексом (денатоніум бензоатом) і циклогексаном.

Крім того, у постанові Сумського окружного адміністративного суду від 31.03.2016 у справі №818/2791/14 (набрала законної сили 06.09.2016) за позовом Державного підприємства "Наумівський спиртовий завод" до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, містяться посилання на факти реалізації ДП "Наумівський спиртовий завод" протягом 2013 року в якості комітента ФГЕС виробництва ДП «Укрспирпт» на адресу ТОВ «Імперіал» для виготовлення (виробництва) останнім засобу рідного для розпалювання вогню.

З огляду на що, суд приходить до висновку про наявність у позивача технічних можливостей використання ФГЕС для виробництва будь-якого іншого продукту та/або його реалізації на адресу третіх осіб в якості товару, що у свою чергу свідчить про те, що в межах спірних правовідносин правомірним є визначення ФГЕС як спирту етилового, а не відходу, та що відповідно є підставою для застосування до відносин з її вивезення норм Закону №481.

Посилання позивача на листи ДНУ «УкрНДІспиртбіопрод» від 17.02.2012 № 01-5/91 та Національного університету харчових технологій від 13.08.2012 № 22-004, де містяться висновки про те, що ФГЕС не є спиртом, а відходами спиртового виробництва, суд до уваги не приймає, оскільки останні є лише суб'єктивною думкою вказаних осіб, доказів на підтвердження того, що ФГЕС, вивезення якої стало підставою для прийняття спірного рішення, вироблена, як зазначено у листах по ТУ У 18.401-97 та/або по ТУ У 15.9-4:2009, позивачем суду не надано, та вказані листи складено у 2012 році, натомість спірні відносини виникли в липні 2014 року.

Суд відхиляє посилання позивача на висновок експертного дослідження від 30.03.2015 № 206, в якому зазначено, що ФГЕС відповідає характеристикам товару коду ДКПП 016-2010:10.32.2 та коду УКТЗЕД 2303 «Відходи і залишки від виробництва…», оскільки він складений не в рамках спірних правовідносин та на підставі заявки директора ТОВ «Імперіал», а не позивача.

Відповідно до п. 215.1 ст. 215 ПК України до підакцизних товарів належать, зокрема, спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво.

Враховуючи наведені вище висновки, суд погоджується з правомірністю позиції відповідача стосовно того, що ФГЕС належить до підакцизних товарів.

Із матеріалів справи вбачається, що в ході фактичної перевірки встановлено, що у липні 2014 року ДП «Укрспирт» здійснило відвантаження ФГЕС з Караванського МПД на адресу Лужанського МПД у кількості 2741,49 дал згідно товарно-транспортної накладної серії АННА №000678 від 11.07.2014 та акту про відвантаження та приймання спирту № 118 від 11.07.2014. Тобто, позивачем здійснено позивачем здійснено транспортування ФГЕС з одного акцизного складу на інший без дозволу, виданого уповноваженим представником контролюючого органу та без штампу «Виїзд дозволено» на товарно-транспортних накладних, а також не було сплачено акцизний збір і не оформлено податковий вексель на вищевказану продукцію.

Відповідно до пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України акцизний склад - спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів. В розумінні ч. 2 ст. 5 Закону №481, акцизним складом вважаються приміщення, в яких здійснюється виробництво спирту етилового, та місця зберігання спирту, розташовані на державному підприємстві, яке виробляє спирт етиловий.

Положеннями п.п. 230.1, 230.2, 230.11 ст. 230 ПК України передбачено, що акцизні склади утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходжень до бюджету акцизного податку.

На акцизних складах постійно діють представники контролюючого за місцем розташування акцизного складу.

Основним завданням представника контролюючого органу на акцизних складах є здійснення постійного безпосереднього контролю за дотриманням установленого порядку виробництва, зберігання, відпуску спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів і сплати податку, вжиття заходів для недопущення порушення законодавства України.

Процедуру визначення виробників і покупців спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, спирту-сирцю виноградного, спирту-сирцю плодового, спирту етилового ректифікованого денатурованого, спирту етилового денатурованого (спирту технічного), абсолютованого спирту, біоетанолу (далі - спирт), фракції головної етилового спирту, а також механізм здійснення контролю за обігом спирту і поширюється на суб'єктів підприємницької діяльності, постачальників, у тому числі виробників (далі - постачальники), і тих, що провадять його закупівлю (далі - покупці), незалежно від форми власності, установлює Порядок визначення виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 №1266.

Відповідно до п. 6 цього Порядку відвантаження спирту етилового з акцизного складу здійснюється на підставі дозволу, виданого уповноваженим представником органу державної податкової служби на цьому складі, та документів, зазначених у пункті 3 Порядку. Форма довідки та порядок її видачі визначаються ДПС. Дозвіл на відпуск спирту етилового з акцизного складу (крім відпуску спирту етилового на експорт) видається за умови сплати акцизного податку із спирту, що повинен бути переданий, грошима або забезпечення його сплати податковим векселем, авальованим банком (податковою розпискою).

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що відповідного дозволу від уповноваженого представника контролюючого органу на акцизному складі на відвантаження ФГЕС позивач не отримував у зв'язку з несплатою акцизного податку, а на згаданій товарно-транспортній накладній відсутні відповідні відмітки про погодження відпуску.

Таким чином, суд визнає факт вчинення позивачем порушень законодавства у сфері обігу спирту етилового, що зафіксовані в акті перевірки, такими, що підтверджені матеріалами справи та не спростовані позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону №481 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Зокрема, абз. 16 ч. 2 ст. 17 цього Закону передбачено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі вивезення спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів з території акцизного складу або транспортування такої продукції без відмітки представника органу доходів і зборів на товарно-транспортній накладній про погодження відпуску - 200 відсотків вартості вивезеної або транспортованої продукції, але не менше 15000 гривень.

Відповідачем надано розрахунок фінансових санкцій, застосованих до позивача за порушення вимог ч. 6 ст. 14 Закону №481 та на підставі абз. 16 ч. 2 ст. 17 цього Закону, з якого вбачається, що до складу вартості нелегально вивезеної ФГЕС включено ПДВ та акцизний податок.

Дослідивши наявний у матеріалах справи розрахунок фінансових санкцій до спірного рішення, суд погоджується із правильністю розрахунку суми застосованих до позивача відповідно до абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону №481 санкцій, яка складається з 200% вартості вивезеної продукції, обчисленої виходячи з її ціни, вказаної в товарно-транспортній накладній від 11.07.2014 №000678 (а саме у розмірі 1,00 грн за 1 дал), ставки акцизного податку на рівні, встановленому пп. 215.3.1 п. 215.3 ст. 215 ПК України (70,53 грн за 1 літр, що в перерахунку на 1 декалітр (дал) становитиме 705,30 грн.) та податку на додану вартість.

Суд вважає необґрунтованим твердження позивача щодо допущених відповідачем порушень під час розрахунку розміру фінансової санкції застосованої оскаржуваним рішенням у зв'язку з наступним.

Згідно з пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V Кодексу. При цьому податок на додану вартість - це непрямий податок, який включений у ціну товару, що представляє собою частину вартості, яка створюється на всіх стадіях виробництва і надання послуг або після митного оформлення.

Відповідно до пп. 14.1.4 п. 14.1 ст. 14 ПК України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

В силу вимог ч. 6 ст. 14 цього Закону дозвіл на відпуск спирту етилового з акцизного складу надається лише за умови сплати акцизного податку з спирту.

Згідно зі ст. 189 Господарського кодексу України ціна - виражений у грошовій формі еквівалент одиниці товару (продукції), що підлягає продажу (реалізації), що використовується в системі оподаткування, а в загальноприйнятому розумінні це грошовий вираз вартості товару, (його одиниці). Вартість отримує грошовий еквівалент лише тоді, коли продукт стає товаром.

Враховуючи вищенаведене суд погоджується з твердженням представника відповідача, що абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону №481 передбачає нарахування фінансових санкцій з врахуванням вартості вивезеної або транспортованої продукції, до розміру якої повинен включатися податок на додану вартість та акцизний податок. При цьому, за своєю суттю вказана фінансова санкція є мірою відповідальності за вчинене позивачем порушення законодавства у сфері обігу спирту етилового, а не випадком подвійного оподаткування акцизним податком.

Таким чином, суд приходить до висновку, що контролюючим органом при здійсненні розрахунку фінансових санкцій у розмірі 4 640 577,36 грн., застосованих до позивача згідно оспорюваного рішення від 12.08.2014 №00279, правомірно здійснено включення ПДВ та акцизного податку до вартості продукції.

Судова відхиляє твердження позивача про можливість застосування фінансових санкцій лише при відчуженні спирту іншій особі, адже до об'єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону №481, відноситься вчинення дій з вивезення спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів з території акцизного складу, незалежно від переходу права власності на цей товар до інших осіб.

Також, суд не приймає як нормативно обґрунтовані посилання позивача на те, що місце провадження та зберігання спирту є структурним підрозділом ДП «Укрспирт» на території якого підприємство здійснює частину своєї господарської діяльності, а переміщення спирту з одного складу на інший не зумовлене його переданням іншій особі та реалізації, а лише її зберіганням, тому не підлягає оподаткуванню, оскільки норми Податкового кодексу України не передбачають жодних виключень, незалежно від того, чи транспортування здійснюється між складами одного суб'єкта господарювання чи між складами різних суб'єктів господарювання, а також не містять вказівок щодо звільнення від оподаткування у разі переміщення для зберігання без можливості реалізації в подальшому.

Аналогічно Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 13.04.2016 №К/800/11600/15 та від 15.06.2016 у справі №К/800/13077/15 дійшов висновку, що посилання позивача на відсутність правових підстав для отримання відмітки представника органу доходів і зборів на товарно-транспортній накладній про погодження відпуску спирту етилового при його переміщенні в межах підприємства з одного місця провадження діяльності до іншого, оскільки при такому переміщенні акцизний податок не сплачується, є помилковим.

Правова позиція позивача щодо того, що він не зобов'язаний був сплачувати акцизний податок та отримувати відповідний дозвіл на відвантаження фракції головної етилового спирту, оскільки ним не здійснювались імпортно-експортні чи торгівельні операції з підакцизними товарами, а проводилась передача з одного місця провадження діяльності підприємства до іншого суд вважає хибною, позаяк, згідно пп. 213.1.1 п. 213.1 ст. 213 ПК України, об'єктом оподаткування акцизним податком є не лише операції з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції), а й передача цих товарів (продукції) в межах одного підприємства з метою власного споживання, промислової переробки, здійснення внесків до статутного капіталу, а також своїм працівникам.

Отже, доводи позивача щодо безпідставності зобов'язання сплачувати акцизний податок та отримування відповідного дозволу на відвантаження ФГЕС, оскільки ним не здійснювались імпортно-експортні чи торгівельні операції з підакцизними товарами, а проводилась передача з одного місця провадження діяльності підприємства до іншого, є помилковими.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.06.2015 № К/800/10372/15 та від 01.06.2016 № К/800/14297/15.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову державного підприємства спиртної та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Погрібніченко І.М.

Суддя Шулежко В.П.