Справа № 804/4739/16
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2016 рокусправа № 804/4739/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено..

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що особа має сплачувати земельний податок, який вираховується контролюючим органом з урахуванням площі земельної ділянки під належними їх будівлями та спорудами з урахуванням прибудинкової території, належної кожної з таких осіб та встановленої для даної ділянки нормативно-грошової оцінки

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем (ОСОБА_1) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суть спору полягає в правомірності включення до розрахунку земельного податку земель незайнятих відповідними спорудами та які є прилеглими до будівель, які перейшли на праві власності до позивача. Зазначає, що підставою для нарахування земельного податку є дані земельного кадастру. Однак, спірна земельна ділянка не зареєстрована в Державному реєстрі земель, тому відносно неї не можливо надати нормативну грошову оцінку та цілком можна вважати, що земля за адресою вул. Берегова, 1 м. Дніпропетровськ - це земля з іншою категорією ніж «землі промисловості».

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.06.2016 року податковим органом відносно фізичної особи ОСОБА_1 прийнято податкове повідомлення-рішення №19288-1303, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб на загальну суму 21163,42 грн. Позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, 1, згідно договору дарування від 25.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2 (а.с.29). Зазначене право власності зареєстроване БТІ, про що свідчить ОСОБА_2 №5461822 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.30).

Згідно з планом земельної ділянки в Технічному паспорті на виробничий будинок (нежитлові будівлі та споруди) по вул. Берегова, 1 м. Дніпропетровська (розмір частки власності за ОСОБА_1 1/2) загальна площа земельної ділянки по вул. Берегова, 1 м. Дніпропетровська 3408 кв.м, з них під будинком, господарськими будівлями та спорудами усього 2056 кв.м: 1827,5 кв.м - під будинком та 228,5 кв.м під господарськими будівлями та спорудами (а.с.17-28). У звязку з тим, що позивач набула право власності на споруду та до неї перейшло право користування на земельну ділянку, на якій розташована споруда, ОСОБА_1 зроблено розрахунок земельного податку, виходячи з площі тієї земельної ділянки, яка розташована під належними позивачці будівлями та спорудами, тобто виходячи з 1028 кв.м (2056 кв.м х 1/2 - належна позивачці частка будівель, споруд), що підлягає сплаті у розмірі 12767,60 грн.

Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення та розраховуючи суму земельного податку, відповідач виходив з загальної площі земельної ділянки, що дорівнює 3408 кв.м та за формулою вирахування відповідної частки позивачки 1/2 (1704 кв.м), установленої грошової оцінки 1 кв.м від 26.04.2016 року 1655,98, розміру плати за землю, установленого відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року 1% х 0,75, визначив, що плата за землю складає для ОСОБА_1 21163,42 грн. (а.с.6).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України, Земельного Кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обовязковий платіж, що справляється з власників ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Статтею 269 Податкового кодексу України визначено, що платником податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі. Статтею 270 Податкового кодексу України передбачено, що обєктом оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (стаття 287 Податкового кодексу України).

Положеннями пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з частиною 2 статті 120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Проте, суть спору полягає у правомірності включення до розрахунку земельного податку земель, незайнятих відповідними спорудами та які є прилеглими до будівель, які на праві власності перейшли до позивача.

Слід зазначити, що умовами договору дарування нежитлових приміщень по вул. Берегова, 1 у м. Дніпропетровську, укладеного 25.10.2004 року, не визначено розміру земельної ділянки, на якій розміщені споруди за вказаною адресою.

Статтею 377 Цивільного кодексу України, яка діяла на час укладання договору дарування від 25.10.2004 року, було визначено, що якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Наведеною нормою встановлено, що до позивачки згідно договору дарування нежитлових приміщень по вул. Берегова, 1 у м. Дніпропетровську, укладеного 25.10.2004 року, перейшло право власності на 1/2 частину нежитлових будівель за вказаною адресою, 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташовані належні на праві власності нежитлові будівлі та на 1/2 частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

При цьому, згідно з планом земельної ділянки виробничого будинку по вул. Берегова, 1, що є складовою частиною Технічного паспорту на виробничий будинок по вул. Берегова, 1 у м. Дніпропетровську, площа земельної ділянки складає 3408 кв.м (а.с.18).

Під будівлями та спорудами знаходиться 2056 кв.м, під дорожнім (твердим) покриттям 58,20 кв.м, разом 2114,20 кв.м. Отже, під обслуговування будівлі згідно плану земельної ділянки виділено 1293,80 кв.м.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що нерухоме майно не є єдиною цільною спорудою, а складається із адміністративно-побутового корпусу, цеху, двох прибудов, зерносховища, двох сушильних камер, ангару, сторожки, трьох навісів, трьох воріт, силосу та чотирьох огорож, що виокремлюють зайняту комплексом будівель та споруд земельну ділянку (а.с.28). З огляду на викладене, планом земельної ділянки чітко та мінімально до будівельних норм визначено зайняту вказаним майном земельну ділянку, загальною площею 3408 кв.м, яка є необхідною для обслуговування нерухомого майна.

Таким чином, із врахуванням того, що в натурі частки під будівлями, які належать позивачу, не виділені, та співвласники користуються майном без їх виділення є правомірним висновок контролюючого органу, що у фактичному користуванні платника податків знаходиться земельна ділянка площею 1704 кв.м (3408 х 1/2).

Тобто, на праві приватної власності до позивачки згідно договору дарування нежитлових приміщень по вул. Берегова, 1 у м. Дніпропетровську, укладеного 25.10.2004 року, у користування перейшла 1/2 частина земельної ділянки, що складає 1704 кв.м. Інших документів з визначенням іншого розрахунку земельної ділянки матеріали справи не містять, наявність їх не встановлена, позивачу не надано право самостійної зміни розміру земельної ділянки без укладення відповідних документів із затвердженням нового розміру земельної ділянки, що перебуває у власності позивача, у звязку з набуттям права власності на будівлі та споруди, що знаходяться на ній.

Порядок обчислення податку за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох фізичних осіб встановлений пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України, яким також визначено, що податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб - у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Отже, особа має сплачувати земельний податок, який вираховується контролюючим органом з урахуванням площі земельної ділянки під належними їх будівлями та спорудами з урахуванням прибудинкової території, належної кожної з таких осіб та встановленої для даної ділянки нормативно-грошової оцінки.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції земельний податок позивача має розраховуватись, виходячи з урахування земельної ділянки, розмір якої визначено Технічним паспортом на виробничий будинок по вул. Берегова,1 у м. Дніпропетровську та який дорівнює 1704 кв.м (3408 кв.м х 1/2), складається з земельної ділянки, розташованої під нежитловими спорудами, належними позивачці на праві власності, які складають 1028 кв.м та прибудинкової території або частиною земельної ділянки, необхідної для обслуговування вказаних нежитлових споруд, які складають 676 кв.м.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою отримання нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1, відповідачем направлено запит від 12.02.2016 року №2669/10/04-61-175 до Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області. Відповіддю від 26.04.2016 року №8-411-02-1488/2-16 зазначено, що у разі використання земельної ділянки по вул. Берегова, 1 для промисловості, нормативно-грошова оцінка 1 кв.м земельної ділянки буде складати 1655,98 грн.(а.с.39).

Підпунктом 1.3.3.6 пункту 1.3 Додатка №2 до Рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року №3/65 Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 По місцеві податки і збори на території міста визначена ставка земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані обєкти енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлювальних джерел енергії, обєктів виробничої та будівельної сфери діяльності 0,75% від нормативною грошової оцінки землі.

Зазначені дані були використані відповідачем під час здійснення розрахунку земельного податку, визначеного податковим повідомленням-рішенням №19288-1303 від 14.06.2016 року на суму 21163,42 грн. (1704 кв.м х 1655,98 грн. х 1%*0,75).

Таким чином, при перевірці підстав прийняття та правильності розрахунку податкового повідомлення-рішення №19288-1303 від 14.06.2016 року, не встановлено порушень чинного законодавства України в діях податкового органу, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з критичним ставленням суду першої інстанції до посилання позивача на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10.11.2015 року №К/800/33236/15 (справа №804/6/15) за аналогічним позовом ОСОБА_3 та зазначає, що відповідно до обставин вказаної справи та підстав для скасування податкового повідомлення-рішення, Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не було використано дані Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку частки земельної ділянки по вул. Береговій, 1 у м. Дніпропетровську, тобто під належними саме ОСОБА_3 будівлями та спорудами. Крім того, відомості з Державного земельного кадастру, датовані 05.05.2006 року за вих. №7006, були помилково застосовані, оскільки інформація в них була дійсна лише протягом 2006 року. В справі №804/6/15 скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо обчислення земельного податку, які не мають місце у даній розглянутій справі, а тому вказана ухвала Вищого адміністративного суду України від 10.11.2015 року №К/800/33236/15 (справа №804/6/15) не є належним та достатнім доказом правомірності позиції позивача з огляду на різні обставин справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник