Справа № 591/6122/16-а
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/6122/16-а
Провадження № 2-а/591/637/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.,

при секретарі Кальченко М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

18 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 серії АР № 720415 від 09.11.2016 року, ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що 09.11.2016 року о 9-55 годині в м. Суми по вул. Засумська ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не виконала вимоги заборонного знаку 3.21 та вїхала в зону його дії, чим порушила п.п. 33.3.21 ПДР України.

Позивач вважає, що її притягнення до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконним з наступних підстав. Позивач зазначає, що рухалася по вул.. Засумській в м. Суми в напрямку ринка, і вїхала в зону дії заборонного знаку 3.21, так як діяла в стані крайньої необхідності, оскільки при підїзді до перехрестя вулиць Засумської та ОСОБА_4 вона планувала здійснити поворот наліво на вул. ОСОБА_4, однак там проводились дорожні роботи і дорога була перекрита бетонними блоками. Позивач вказує, що вона не мала можливості повернути направо, оскільки там також заборонний знак 3.21, а тому з метою уникнення створення затору на дорозі та для усунення небезпеки, яка загрожувала подіям транспортних засобів, які рухались за нею, а розвернутись на перехресті легковим автомобілем вона фізично не могла, вона була вимушена діяти в стані крайньої необхідності та проїхати вперед по вул. Засумській у напрямку ринку та вїхати в зону дії заборонного знаку 3.21. Позивач вказує, що зазначений маневр вона вимушена була зробити для забезпечення місця для подальшого розвороту та здійснення руху у зворотному напрямку, оскільки фактично заїхала в тупик. При підїзді до перехресті були відсутні попереджувальні знаки щодо проведення дорожніх робіт, і щодо обїзду, в тому числі і біля ділянки, загородженої бетонними блоками. Посилаючись на норми ст.ст. 17, 18 КУпАП, позивач просить визнати дії інспектора незаконними, визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 720415 від 09.11.2016 року про накладення на неї адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

В суді позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пояснила, що порушила вимогу заборонного знаку 3.21 та вїхала в зону його дії, діючи в стані крайньої необхідності, оскільки фізично не могла здійснити розворот на перехресті, так як там недостатньо місця. Пояснила, що кліренс її легкового автомобіля КІА«Rio» не достатній для заїзду автомобіля на бордюр, а тому вона і не змогла здійснити розворот на перехресті.

В суді представник відповідача заперечував проти позову, пояснив, що позивач не довела, що вона діяла в стані крайньої необхідності, оскільки не зрозуміло, для усунення якої небезпеки позивач вїхала в зону дії заборонного знаку 3.21. Представник відповідача зазначає, що так названа небезпека є уявною, її взагалі не існувало при тих обставинах, що склалися, і позивач мала обєктивну можливість здійснити маневр розвороту на перехресті, не порушуючи пари цьому правил дорожнього руху і не створюючи заторів, оскільки рух транспорту по вул. Засумській та ОСОБА_4 незначний.

На підтвердження своїх заперечень представник відповідача надав суду відеозапис, що стосується обставин розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с.21).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою серії АР № 720415 від 09.11.2016 року, ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що 09.11.2016 року о 9-55 годині в м. Суми по вул. Засумська ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не виконала вимоги заборонного знаку 3.21 та вїхала в зону його дії, чим порушила п.п. 33.3.21 ПДР України (а.с. 9).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний, міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП).

Строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, визначений ст. 289 КУпАП і становить 10 днів з дня винесення постанови.

В даній справі строк оскарження позивачем не пропущено, так як позов подано до суду 18 листопада 2016 року (а.с.2).

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даній справі представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на невірне трактування позивачем своїх дій як стану крайньої необхідності. Зокрема, представник відповідача вказує, що відповідно до ст. 18 КУпАП, що дає визначення крайньої необхідності, необхідно сукупність декількох умов, а саме: 1) дія повинна бути вчинена для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

При цьому представник відповідача зазначає, що взагалі не було будь-якої небезпеки, яку необхідно було усувати в тій ситуації за тих обставин, за яких позивач порушила п.п. 33.3.21 ПДР України та вїхала в зону дії заборонного знаку 3.21.

Суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення не в стані крайньої необхідності.

При цьому суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що вона вїхала в зону дії заборонного знаку 3.21 з метою уникнення створення затору, та для усунення небезпеки водіям транспортних засобів, які рухались за нею, оскільки з відеозапису, дослідженого судом у судовому засіданні, вбачається, що позивач визнала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, позивач не повідомляла інспектору поліції про те, що діяла в стані крайньої необхідності, не повідомляла інспектору поліції про те, що вона попереджала якусь небезпеку, а лише пояснила, що не змогла своїм автомобілем здійснити розворот на перехресті.

Та обставина, що позивач не змогла здійснити розворот на перехресті не є діями позивача у стані крайньої необхідності.

Тим більше, суд вважає слушними зауваження відповідача інспектора поліції ОСОБА_3, які містяться на відеозаписі розгляду справи про адміністративне правопорушення, які він зробив щодо дій водія ОСОБА_1, а саме про те, що розворот в даній ситуації можливо здійснювати лише на перехресті, а якщо у позивача виникли складності в здійсненні вказаного маневру, вона мала можливість зупинитися, увімкнути аварійну світлову сигналізацію та звернутися за допомогою до інших осіб, в тому числі до інспекторів поліції.

Так, відповідно до п. 10.6 ПДР України, якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.

Крім того, суд також звертає увагу на пояснення позивача з приводу того, що їй було відомо, що поворот на вул. Ярослава Мудрого перегороджений бетонними блоками, такі бетонні блоки знаходились там і раніше, але був вузький проїзд, який згодом також загородили.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що вона діяла в стані крайньої необхідності.

В справі маються належні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: порушення вимоги дорожнього знаку, а тому адміністративний позов про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 71, 122, 128, 160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського адміністративного апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми (підпис) Г.В. Кривцова