Справа № 2а-456/12/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 р. Справа № 876/15114/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузеве спеціалізоване підприємство «Промматеріал» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 «Міжгалузеве спеціалізоване підприємство «Промматеріал» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова (яку суд першої інстанції замінив на правонаступника Державну податкову інспекцію у Залізничному районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області), яким просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 22.09.2011 року № /30890 та від 25.10.2011 року № /3570.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що на підставі встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт здійснення ним господарських операцій з контрагентом ОСОБА_3 «Оріал», а відповідні первинні документи містять всі обов'язкові реквізити та відображають в повній мірі зміст господарських операцій між позивачем та контрагентом та є тими документами, на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при перевірці позивача використано акт перевірки контрагента-постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузеве спеціалізоване підприємство «Промматеріал», яким не підтверджено факт здійснення господарської діяльності. Про неможливість проведення господарських операцій між вказаними суб'єктами господарювання свідчить відсутність у ОСОБА_3 «Оріал» основних фондів та виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, як необхідних елементів провадження господарської діяльності щодо поставки товарів. Вказано, що до перевірки Товариством не надано документів, які б свідчили про транспортування (перевезення) товарів, а отже і підтверджували б факт виконання позивачем цивільно-правових зобовязань. Також до перевірки не надано документів, які б підтверджували приймання продукції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 01-07.09.2011 року працівники Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова провели зустрічну звірку ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ОСОБА_3 «Оріал», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.06.2011 року до 30.06.2011 року, за результатами якої складено акт від 28.09.2011 року № 2380/23-2/31363574.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 285750,00 грн., та п. п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 228600,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки та за результатами адміністративного оскарження первинних рішень Державна податкова інспекція у Залізничному районі міста Львова прийняла податкові повідомлення-рішення від 22.09.2011 року № /30890, яким ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 228601,00 грн., в тому числі 228600,00 грн. за основним платежем. і 1,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), та від 25.10.2011 року № /3670, яким ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» збільшено суму податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств на 262890,00 грн. за основним платежем,

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 даного Кодексу об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування субєктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а повязане з призначенням придбаних товарів (робіт, послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (робіт, послуг). Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару (робіт, послуг) мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України є необхідними для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною і достатньою підставою для включення цих витрат до податкового кредиту.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена, зокрема, ст. ст. 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Відповідно до змісту вказаних норм для надання первинним документам юридичної сили і доказовості вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання товарів (робіт, послуг).

В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.

28.04.2011 року ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» (покупець) та ОСОБА_3 «Оріал» (постачальник) уклали договір поставки № 110428, відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити у власність покупця товар (поліол та ізоціонат на суму 1371600,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 228600,00 грн.), а покупець зобовязується прийняти цей товар в кількості, цінах та асортименті, що визначений у специфікаціях, які становлять невідємну частину цього договору, накладних та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Фактичне виконання ОСОБА_3 «Оріал» своїх зобовязань за цим договором, а саме поставка зазначеного товару, підтверджується наданими позивачем копіями видаткових накладних від 16.06.2011 року № РН-212 і від 17.06.2011 року № РН-122, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від ОСОБА_3 «Оріал» від 15.06.2011 року № 78 і від 17.06.2011 року № 81, виписаних на ім'я працівника ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» ОСОБА_4, виписаних ОСОБА_3 «Оріал» податкових накладних від 16.06.2011 року № 121 і від 17.06.2011 року № 122 та Реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за вказаний період. А факт повної оплати позивачем придбаного товару підтверджується наданими копіями платіжних доручень від 14.06.2011 року № 2710, від 20.06.2011 року № 2740 і від 19.07.2011 року № 2812.

Також про факт реального отримання ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» зазначених товарів свідчить їх використання у власній господарській діяльності, а саме, як встановив суд на підставі наданих позивачем письмових доказів, між ним та ВАТ «Рівнеазот», ВАТ «Іршавська Міжгосподарська пересувна механізована колона» і ОСОБА_3 «Донспецмонтаж» були укладені договори, відповідно до умов яких ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» виконувало роботи по влаштуванню безшовної покрівлі з жорсткого пінополіуретану та утеплення спору, що підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами приймання виконаних будівельних робіт та калькуляціями вартості виробництва продукції. Також, як вбачається з розділу 5 Комплекту карт трудових процесів по напиленню жорсткого пінополіуретану при тепло- і гідроізоляції будівель та споруд та розділу 5 комплекту робочих інструкцій по напиленню жорсткого пінополіуретану при теплоізоляції і гідроізоляції конструктивних елементів на будівництві «Стадіон на вул. Стрийській кільцевій дорозі у м. Львові», основними компонентами жорсткого пінополіуретану є поліол та ізіціонат, тобто товари, що постачалися позивачу ОСОБА_3 «Оріал».

Наведене повністю узгоджується з господарською діяльністю ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал», так як основним видом діяльності позивача є створення обєктів архітектури, зокрема, виготовлення жорсткого пінополіуретану та виконання робіт по влаштуванню безшовної покрівлі з жорсткого пінополіуретану і утеплення споруд, яку Товариство здійснює відповідно до ліцензії, виданої 22.04.2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області.

Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», надавались при проведенні перевірки, а відповідач у встановленому порядку не довів факту підробки цих документів.

А зазначені вище податкові накладні, виписані ОСОБА_3 «Оріал», містили всі необхідні реквізити, передбачені чинним на момент їх виписки законодавством, тому з дня отримання цих податкових накладних у ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» виникло право формувати витрати і податковий кредит по взаєморозрахунках з цим контрагентом.

Щодо доводів відповідача про неможливість встановлення факту транспортування зазначеного товару, так як позивач не надав відповідних товарно-транспортних накладних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно з пунктом 8.26 Правил вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.

Згідно з пп. пп. 11.1, 11.4 цих Правил товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Відповідно до змісту наведених норм оформлення товарно-транспортних накладних у відповідній кількості примірників здійснюється саме замовником (вантажовідправником).

При цьому, слід зазначити, що товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару, та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

А підставами для формування податкового кредиту, як правильно зазначив суд першої інстанції, є наявність, зокрема, належним чином оформленої податкової накладної.

Таким чином, відсутність товарно-транспортних накладних за наявності інших доказів реальної поставки товару не являється підставою для беззаперечного висновку щодо завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки зазначені документи є обов'язковими у разі оподаткування операцій за договором перевезення, а не договору постачання, який було укладено позивачем із його контрагентами.

Також колегія суддів зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, а також помилки чи неточності у їх оформленні не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших первинних документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач дійшов висновку про безтоварність господарських операцій ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» з ОСОБА_3 «Оріал» на підставі акту від 22.08.2011 року № 228/236-36917523, складеного Алчевською обєднаною державною податковою інспекцією Луганської області «Про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента ОСОБА_3 «Оріал» з питань підтвердження господарських відносин з платником податків ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» за період червень 2011 року». Так, в цьому акті вказано, що у ОСОБА_3 «Оріал» відсутні приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності; встановлено проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно контрагентам, які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Відповідний порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1232.

Також наказом Державної податкової адміністрації України від 22.04.2011 року № 236 було затверджено «Методичні рекомендації щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок».

Згідно з п. 4.4 цих Методичних рекомендацій в разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає акт про неможливість проведення зустрічної звірки.

Форма акту про неможливість проведення зустрічної звірки затверджена Додатком № 3 до Методичних рекомендацій і передбачає, зокрема, внесення до цього акту окремих відомостей, що стосуються суб'єкта проведення звірки.

При цьому, слід зауважити, що п. 15 Додатку № 3 Методичних рекомендацій передбачає зазначення встановлених даних про проведений аналіз наявної в органі державної податкової служби інформації та її документального підтвердження, з приміткою, що у разі наявності зазначається й інша інформація (в тому числі отримана від підрозділів податкової міліції), що має відношення до питань запиту і може бути використана органом-ініціатором при перевірці. Одночасно надаються належним чином завірені копії таких документів, що не підтверджують дані платника податків, наведені у запиті.

Зі змісту викладеного випливає, що дії з оформлення результатів зустрічної звірки актом про неможливість проведення зустрічної звірки не створюють будь-яких правових наслідків, а дії з проведення зустрічної звірки та зі складання акту за їх результатами, з відображенням в ньому відповідної інформації, не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків.

Також колегія суддів зазначає, що органи державної податкової служби дійшли вказаних висновків без дослідження первинних документів фінансового і бухгалтерського обліку цих підприємств, в зв'язку з чим такі відомості не можна вважати повністю достовірними та обґрунтованими.

Також колегія суддів враховує принцип презумпції добросовісності платника податків, який означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідач безпідставно не взяв до уваги дані декларації ОСОБА_3 «Оріал» з податку на прибуток за ІІ квартал 2011 року та декларації з податку на додану вартість за червень 2011 року, у якій відображено податкові зобовязання з податку на додану вартість на суму 228600,00 грн. по взаємовідносинах з ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал».

Крім того, на момент здійснення господарських операцій з позивачем ОСОБА_3 «Оріал» було зареєстроване у встановленому порядку, не було виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебувало на обліку в органах державної податкової служби та було зареєстроване платником податку на додану вартість.

Також суд першої інстанції правильно врахував, що Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова зверталась до суду з позовом до ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» і ОСОБА_3 «Оріал», в якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» в дохід держави все одержане за господарським зобов'язанням, що виникло на підставі угоди між ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» та ОСОБА_3 «Оріал», а саме - товарно-матеріальні цінності на суму 1371700,00 грн., а в разі неможливості стягнення в натурі грошові кошти в сумі 1371700 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 «Оріал» одержане за господарським зобов'язанням, що виникло на підставі угоди між ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» та ОСОБА_3 «Оріал» від 28.04.2011 року № 110428.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2012 року позов задоволено частково.

Однак постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2013 року дану постанову було скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У своїй постанові апеляційний суд зазначив, зокрема, що є очевидний факт дійсної передачі товару від ОСОБА_3 «Оріал» до ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал», проведення розвантажувально-навантажувальних робіт, отримання товарно-матеріальних цінностей працівниками товариства та наявність місця зберігання отриманого товару. Колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення припустився хибного висновку про те, що господарське зобов'язання між ОСОБА_3 «МСП Промматеріал» та ОСОБА_3 «Оріал» є нікчемним та носить фіктивний характер.

А відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ОСОБА_3 «МСП «Промматеріал» товарів у ОСОБА_3 «Оріал», які використовувались ним у власній господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цим контрагентом в періоді, що перевірявся.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року у справі № 2а-456/12/1370 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузеве спеціалізоване підприємство «Промматеріал» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_5

Ухвала складена в повному обсязі 26.12.2016 року