Справа № 562/2554/16-а
Суддя: Кушнір О. Г.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 562/2554/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2016 року.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

при секретарі Парфенюк Т.А.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У поданій до суду заяві позивач ОСОБА_2 просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області щодо припинення йому виплати пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та зобовязати відповідача відновити та виплачувати йому пенсію, починаючи з 28 квітня 2016 року у визначеному законом розмірі.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що досягнувши 28 квітня 2016 року 60 років управлінням Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області йому призначено пенсію по віку, яку відповідач не виплачує з тих підстав, що він продовжує працювати на посаді в органах місцевого самоврядування. Такі дії відповідача не відповідають Конституції та вимогам міжнародного права, а тому є протиправні та його права мають бути відновлені.

У судове засідання позивач не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, згідно поданого клопотання позовні вимоги підтримує повністю та з аналогічних мотивів, просить справу розглянути без його участі.

Представник відповідача позов не визнала, мотивуючи тим, що управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області діяло відповідно до вимог чинного законодавства та правові підставі поновлення виплати пенсії по віку позивачу як працюючому пенсіонеру на посаді в органах місцевого самоврядування відсутні. Просить у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані ними письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області та з 29 квітня 2016 року йому призначено пенсію по віку відповідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до положень абзацу 2, 3 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із змінами, внесеними Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Аналогічні зміни Законом України №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені до ч.6 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», відповідно до яких пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту„"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Позивач у період спірних правовідносин працював та продовжує працювати на посаді керуючого справами виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області, яка згідно зі ст.ст.1, 2, 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні» відноситься до посадових осіб місцевого самоврядування, а тому існують обставини, з якими Закон України №911 від 24 грудня 2015 року повязує припинення йому виплати пенсії.

У звязку з такими змінами у Законі, який регулює порядок виплати пенсій, управлінням Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області з 29 квітня 2016 року припинено виплату пенсії позивачу, який продовжував працювати.

06 жовтня 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до управління ПФУ в Здолбунівському районі Рівненської області з приводу відновлення йому виплати пенсії за віком з 28 квітня 2016 року.

Листом від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_2 у відновленні виплати пенсії відмовлено.

Указані вище зміни, внесені Законом №911-VIII від 24 грудня 2015 року, такими, що не відповідають вимогам Конституції України (неконституційними) Конституційним Судом України, не визнавалися, а тому є обовязковими до виконання, оскільки прийняті законодавчим органом (парламентом), виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви №29458/04 та №29465/04) вказав: "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (п.23 рішення).

Таку правову позицію, зокрема, висловлено Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 02 червня 2016 року в справі №К/800/7788/16, від 23 червня 2016 року в справі №К/800/39865/15, від 07 грудня 2016 року в справі №К/800/15059/16.

Абзацом 5 ч.1ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином, єдиною підставою для поновлення виплати вищевказаних пенсій, згідно положень ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є звільнення особи з роботи на посадах, з якими закон повязує припинення виплати пенсії.

А згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.14 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції гарантується без будь-якої дискримінації за ознаками статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

Відповідно до загального положення Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація, це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними;

Таким чином ні в змісті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ні в Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не передбачено, що посадовці законодавчої, виконавчої та судової гілок влади лише за ознакою того, що вони є державними службовцями можуть бути суб'єктами дискримінації.

З огляду на викладене доводи позивача про те, що відповідач своїми діями порушив його право на соціальний захист, гарантоване ст.ст. 22, 46, 58 Конституції України, ст.14, ст.1 Першого протоколу Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" є безпідставні.

Також Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

В рішенні Європейського суду від 03 червня 2014 року (Заява N 43331/12, справа "ОСОБА_3 проти України") суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення <...> та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що протиправність дій управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області позивачем не доведена, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 17, 94, 159, 160, 163, 167, 181 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволені позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 /десяти/ днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2016 року.

Суддя: