Справа № 200/8935/16-а (2-а/200/406/16)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2016 рокусправа № 200/8935/16-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача 2 ОСОБА_2, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року по справі № 200/8935/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську про визнання рішення та бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду, в якому просив поновити строк для звернення до суду; визнати дії та рішення відповідачів щодо відмови зарахування до пільгового стажу за списком № 2 періоду роботи з 02.03.1983 по 19.07.1985 монтажником по монтажу стальних і залізобетонних конструкцій у Дніпропетровському спеціалізованому управлінні № 1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей і обладнання «Дніпродомнаремонт»; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська (на теперішній час - Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, далі по тексту відповідач 2) застрахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до списку № 2 період роботи з 02.03.1983 по 19.07.1985 у зазначеному управлінні, а також просив звільнити від сплати судового збору.

Ухвалою від 18 жовтня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська адміністративний позов залишив без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України з причин пропуску строку звернення до суду.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування скарги зазначив, що строк звернення до суду пропустив з поважних причин, оскільки не має юридичної освіти, не знає особливостей пенсійного законодавства та КАС України, тому не знав, яким чином міг захистити свої права. У заявника відсутні кошти для оплати юридичних послуг, оскільки його пенсія нижче прожиткового мінімуму. Про те, що позивач має право на безоплатну правову допомогу, дізнався лише в квітні 2016 року і відразу звернувся за нею.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду. Пояснив, що рішення та дії з відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до пільгового стажу мали місце в 2011 році. Заяви про здійснення перерахунку стажу або пенсії після цього до ПФУ позивач не подавав, хоча звертався щодо розяснень про розмір призначеної йому пенсії.

Представник відповідача 2 заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити в силі. Пояснив, що після відмови в 2011 році позивачу в зарахуванні спірного періоду до пільгового стажу він повторних заяв з цього приводу не подавав. В 2012 році йому була призначена та виплачується пенсія за віком, до якої спірний період зараховано до загального страхового стажу.

Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем оскаржуються дії та рішення відповідачів, які мали місце і про які він дізнався в 2011 році, тому при зверненні до суду в травні 2016 року ним пропущено строк звернення до суду. Доводи позивача про скрутний матеріальний стан та юридичну необізнаність як поважні причини пропуску строку спростовуються копією відповіді Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 26.09.2011, де розяснено право позивача на звернення до суду. Крім того, в 2011-2012 роках ставка судового збору за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру становила лише 32,19 грн., отже не була завеликою. Інших поважних причин звернення до суду з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України, позивачем не зазначено.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Зі змісту позову, матеріалів справи та пояснень позивача достеменно встановлено, що ним оскаржуються дії та рішення відповідачів щодо незарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу за Списком № 2, а саме рішення від 22.09.2011 року про результати розгляду заяви та відмова, викладена в листі від 26.09.2011 року Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області на його звернення, щодо зарахування пільгового стажу по Списку № 2 періоду роботи з 02.03.1983 по 19.07.1985 (а.с. 17-20).

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що він вже у вересні 2011 року, після отримання копії рішення від 22.09.2011 року про результати розгляду заяви та листа Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 26.09.2011 року, з якими позивач повязує порушення своїх прав, дізнався про відмову зарахувати період роботи до пільгового стажу. Тобто, саме з цього моменту обчислюється строк для звернення до суду з даним адміністративним позовом. У зазначеному листі позивачу було розяснено, що у разі незгоди з рішенням Пенсійного фонду України, заявник може оскаржити його до органу вищого рівня або в судовому порядку.

При цьому судом також встановлено, що після 2011 року позивач повторно не звертався до відповідачів із заявою про здійснення перерахунку пенсії із включенням спірного періоду роботи до пільгового стажу, а заявлені ним позовні вимоги щодо зобовязання відповідача-2 вчинити дії (зарахувати до страхового стажу) є похідними та безпосередньо повязаними із вимогою про визнання протиправними дій та рішень, які приймалися в вересні 2011 року, отже для цих позовних вимог також сплинув строк звернення до суду із вищевказаних причин.

З огляду на викладене, враховуючи, що адміністративний позов подано до суду лише 19 травня 2016 року, позивачем було пропущено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, а відтак суд дійшов правомірного висновку про залишення позовних вимог без розгляду.

Наведені позивачем причини, а саме юридична необізнаність та скрутне матеріальне становище, суд першої інстанції за встановлених у даній справі обставин обґрунтовано вважав неповажними виходячи із співвідношення доходів позивача та суми судового збору, що підлягала сплаті, а також з урахуванням ненадання будь-яких підтверджень щодо намагань вчинення позивачем дій на захист заявлених ним прав навіть без застосування юридичних процедур або невдалих звернень до суду із позовами.

В той же час, наведене не заважає позивачу повторно звертатися до органів Пенсійного фонду України із новими заявами щодо перерахунку стажу або розміру пенсії за наявності підстав, а дії, рішення чи бездіяльність цих органів при розгляді цих нових заяв можуть бути предметом нового позову у випадку, якщо будуть порушувати права позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 99, 100, 195, 199, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року по справі № 200/8935/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали складено 26 грудня 2016 р.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко