Справа № 130/2217/16-а
Суддя: Саландяк О. Я.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі

головуючого судді Саландяк О.Я.,

секретаря Райчук Б.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_4 сільського голови ОСОБА_2, ОСОБА_4 сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання дій протиправними, бездіяльності протиправною та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

27.09.2016 року ОСОБА_3 звернулася із даним адміністративним позовом до суду в якому просила суд звільнити її від сплати судового збору, оскільки вона є інвалідом 2-ї групи загального захворювання; визнати протиправними дії всіх відповідачів по справі щодо безпідставного створення в с.Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області вулиці Паркової, яка створена відповідачами в супереч нормам чинного законодавства та за недотриманням норм містобудівної документації; визнати тривалу протиправну бездіяльність ОСОБА_4 сільської ради щодо не скасування нею протиправного рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №21 від 30 травня 2016 року «Про присвоєння назви місцевості, де розташовані об»єкти нерухомого майна»; скасувати в повному обсязі рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №21 від 30 травня 2016 року «Про присвоєння назви місцевості, де розташовані об»єкти нерухомого майна», як таке, що поставлено всупереч нормам чинного законодавства. Позов обґрунтований тим, що позивачка є пенсіонером по віку і інвалідом другої групи, що дає їй право не сплачувати земельний податок на земельні ділянки. 05.09.2016 року позивачка через свого представника її сина ОСОБА_1звернулась із заявою про отримання публічної інформації до голови земельної комісії ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_5 із вимогою про надання інформації про вільні земельні ділянки, які знаходяться на вул. Парковій в с.Мала Жмеринка. В письмовій відповіді ОСОБА_5 зазначено, що будь-якої інформації щодо земельних питань по вул. Паркова в с. Мала Жмеринка він не має. Заява ОСОБА_1 від 05.09.2016 року була зареєстрована головою виконавчого комітету ОСОБА_6 Також позивачка звернулась до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, де отримала відповідь від 15.09.2016, що станом із 20.05.2011 року декларації на будівництво вулиці Паркової в с.Мала Жмеринка відсутні у відповідному реєстрі. Отримання та використання нової земельної ділянки по вул. Парковій в с.Мала Жмеринка надасть можливість позивачці вирощувати овочі та фрукти для утримання свого життя. При цьому наявність земельної ділянки у ОСОБА_3 дасть їй можливість здійснювати на такій земельній ділянці відповідне будівництво, яке може бути залишено у спадщину її синові ОСОБА_1 При цьому позивачка зазначає, що вільної земельної ділянки на території домоволодіння по вул. Котовського, 53 нема, що не дасть її сину можливості побудуватись в межах даного домоволодіння. Щодо самостійного звернення сина позивача ОСОБА_1 до сільської ради щодо отримання земельної ділянки по вул.Парковій в с.Мала Жмеринка, то позивачка вважає, що для такого звернення у її сина має бути достатньо коштів для оформлення такої земельної ділянки, подальшої приватизації та утримання (обробки). Син позивачки тривалий час перебуває за межами Вінницької області, а отримання земельної ділянки по вул. Парковій дасть фінансову підтримку сину позивачки, який із нею не проживає. Таким чином позивачкою на підставі її звернень від 05.09.2016 року було встановлено, що в с.Мала Жмеринка Вінницької області створено вулицю Паркову та по даній вулиці розпочато виділення земельних ділянок. 30 травня 2016 року виконавчий комітет ОСОБА_4 сільської ради, ще до моменту публічного проголошення в засобах масової інформації, та без внесення змін до містобудівної документації щодо змін в межах села ОСОБА_7, без вступу рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №21 в законну силу, почав в порушення вимог ст. 151 ЗК України роздавати земельні ділянки на даній вулиці. Про даний факт свідчить рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №22 від 30 травня 2016 року. Такими діями ОСОБА_4 сільська рада та її виконавчий комітет порушили законне право позивачки на отримання земельної ділянки в межах села ОСОБА_7. При прийнятті оскаржуваного рішення про створення вулиці Паркової виконавчий комітет ОСОБА_4 сільської ради порушив норми чинного законодавства, які регламентують порядок створення та побудову вулиць в межах населеного пункту: ЗУ «Про регулювання містобудівної документації», ЗУ «Про технічну інвентаризацію об»єктів нерухомого майна», ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів», ДБР360; ДБН А.З.1-5-96 «Організація будівельного виробництва»; ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво»; Наказ Міністерства реонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 28.12.2012 року, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.12.2012 року за №2212/22524 щодо технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна. Рішеннями Конституційного Суду України у справах 7-рп/2009 та 19-рп/2011 кожному гарантується право на звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування. На підстав викладеного просить позов задовольнити та судові витрати віднести за рахунок відповідачів.

До початку розгляду справи по суті представником позивача подано суду документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (а.с. 23-28) та клопотання про їх стягнення із відповідача.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ствердив, що під ставність звернення із заявою ОСОБА_3 про виділення їй земельної ділянки не має значення, оскільки безпосереднє звернення до суду їй гарантоване Конституцією та рішеннями Конституційного Суду України (а.с. 31).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3- ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додатково та на запитання суду пояснив, що на підставі наявних у справі доказів вбачається, що виконком ОСОБА_4 сільської ради Жмеринського району Вінницької області при найменуванні вулиці Паркової мав дотриматись норм чинного законодавства. Спочатку мало бути прийняте попереднє рішення про розробку детального плану території для створення вулиці та винесено на засідання сесії. З 2012 року в Україні діють відповідні норми ДБН5.1.11.5.14, які регулюють вказані питання. Також рішення виконавчого комітету, яке оскаржується стосується території, яка знаходиться за межами населеного пункту, та вважає, що тоді це територія м.Жмеринка, та не знаходиться у віданні сільської ради, а ОСОБА_8 міської ради, або РДА. Генерального плану села немає та він затверджується лише на засіданні сесії. Виконком та сільський голова мали виготовити відповідну технічну документацію, оскільки це пов»язано із безпекою експлуатації вулиці, всі питання стосовно створення вулиці мають пройти відповідну процедуру через будівельну інспекцію відповідно до ЗУ «Про регулювання містобудівної документації». Оскільки порушено порядок створення вулиці, то сільський голова та виконакомнезаконно назвали місцевість вулицею Парковою. Також прийняття оскаржуваного рішення може ініціюватись виключно на громадських слуханнях мешканців села, чого не відбулось, саме рішення є протизаконним, бо з часу його винесення до офіційного опублікування було винесено наступне рішення від 30 травня 2016 року, яким надано поштову адресу земельній ділянці ОСОБА_9. Таким чином посадові особи ОСОБА_4 сільської ради перевищили свої повноваження. Сільський голова прийняв всі рішення самостійно, представник позивача ввжає, що виконавчий комітет за оскаржуване рішення не голосував, воно є підробленим. ОСОБА_3 має право на земельну ділянку, однак їй відмовили, хоча вулиця створена лише в травні 2016 року. ОСОБА_3 отримала дозвіл на виготовлення технічної документації та у власність земельну ділянку в с.Мала Жмеринка, однак свого права не використала, так як земельна ділянка, на яку вона отримала право є гористою та непридатною до використання, по вул. Котовського, 53 вона лише обробляє приблизно двадцять соток землі, інша земельна ділянка знаходиться далеко. Вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено земельні відносини, змінено цільове призначення земельних ділянок, змінено межі населеного пункту та створено нову вулицю.

Відповідач ОСОБА_4 сільський голова ОСОБА_2 позов не визнав. Суду пояснив, що оскаржуваним рішенням вулиця Паркова в с.Мала Жмеринка не створювалась, так як існують рішення, зокрема і 2013 року, якими по даній вулиці надавались дозволи на виготовлення технічної документації. Вулиця створена у 2011-2013 роках та земельні ділянки виділялись попереднім складом сільської ради. Дійсно частина даної вулиці Паркова знаходиться в межах населеного пункту, а частина за межами. Проект оскаржуваного рішення готувала секретар, а виконавчий комітет, який очолює відповідач, прийняв оскаржуване рішення, та сільський голова його підписав. Проект рішення до ОСОБА_8 міської ради не направляв для погодження. Оскаржуване рішення вважає законним. Вся документація сільської ради за минулі роки здана до архіву. Генерального плану села Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області не існує, оскільки його створення потребує значних коштів, та на даний час розпочата відповідна процедура. З травня 2016 року відбулось п»ять сесій сільської ради, питання про скасування рішення не виносилось. Повноваження сільської ради виконавчому комітету в частині повноважень найменування вулиць не делегувались. ОСОБА_2 представляє у судовому засіданні лише власні інтереси як відповідач у справі. Причини неявки представників відповідачів сільської ради та її виконавчого комітету йому невідомі. Просив в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що він є депутатом Леляціької сільської ради із 2015 року та є головою земельної комісії та йому відомо що за час здійснення ним повноважень та до травня 2016 року на засіданні сесії сільської ради чи земельного комітету питання щодо створення вулиці Паркової в с.Леляки Жмеринського району Вінницької області не розглядалось, чи проводились громадські слухання з приводу створення вулиці Паркової в с.Мала Жмеринка Жмеринського району йому не відомо, чи погоджувала земельна комісія сільської ради завдання на розробку детального плану по вул. Парковій не відомо, чи отримувались в архітектурному відділі відповідні дозволи не відомо.

Представники відповідача ОСОБА_4 сільської ради Жмеринського району Вінницької області, виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Жмеринського району Вінницької області, будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з»явились, хоча належним повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення. Будь-яких клопотань, заяв та заперечень суду не надав. Сільський голова заявив суду, що він захищає виключно свої інтереси.

Третя особа, яка не заявляє без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_9, що залучений до участі у справі ухвалою від 01.12.2016 року (а.с. 71), будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 82, 104), у судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив.

Позивач ОСОБА_3, будучи належним чином та завчасно повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с. 51,87, 107), у судові засідання не з»являлась за станом здоров»я, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 111, 111-зворот).

Судом ухвалено проводити розгляд справи у відсутність позивачки та представників відповідачів, з урахуванням думок присутніх учасників.

Свідок ОСОБА_10, яка неодноразово викликалась до суду для допиту за клопотанням позивача (а.с. 86, 103), до суду не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила. Судом ухвалено закінчити розгляд справи у відсутність свідка, що не з»явився, оскіьки проти цього не заперечили присутні учасники.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно оскаржуваного рішення №21 від 30.05.2016 року (а.с.49) виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Жмеринського району Вінницької області «Про присвоєння назви місцевості, де розташовані об»єкти нерухомого майна», відповідно до ст. 37 ЗУ «Про місцеве самоврядування», з метою виготовлення правовстановлюючих документів на об»єкти нерухомого майна, розташованих на території ОСОБА_4 сільської ради за межами населеного пункту села Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області, виконавчий комітет вирішив: присвоїти назву вулиці Паркова, що знаходиться в селі ОСОБА_7. Повідомити Державному підприємству «Національні інформаційні системи» Вінницької філії Міністерства юстиції України про зміни для внесення відповідних змін до словника Єдиних та Державних реєстрів мережі Міністерства юстиції України. Дане рішення було офіційно опубліковане станом на час розгляду справи, що сторонами не оспорено. Наступним рішенням № 22 від від 30.05.2016 року «Про присвоєння поштової адреси» (а.с. 50), розглянувши заяву №к-58 від 23.05.2016 роу ОСОБА_9, про присвоєння поштової адреси будинковолодінню в с.Мала Жмеринка, з метою упорядкування нумерації будинків по вул. Паркова в даному населеному пункті, керуючись ст. 37 ЗУ «Про місцеве самоврядування», виконавчий комітет ОСОБА_4 сільської ради вирішив присвоїти поштову адресу об»єкту нерухомості земельній ділянці, що належить ОСОБА_9 вул. Паркова№5 в с.Мала Жмеринка, Жмеринського району Вінницької області.

Суд не погоджується із позицією представника позивача, що даним рішенням вирішено будь-які земельні відносини, змінено цільове призначення земельних ділянок, змінено межі населеного пункту чи створено нову вулицю як об»єкт цивільних відносин. Виходячи із змісту оскаржуваного рішення та матеріалів справи суд вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання найменування вулиці, місце розташування якої (на території чи за територією населеного пункту) в с.Леляки достовірно не встановлено, однак відповідачем ОСОБА_2 визнанно, що частина вулиці знаходиться за межами села Леляки Жмеринського району Вінницької області, що також і відповідає змісту оскаржуваного рішення.

Позивач ОСОБА_3 є інвалідом другої групи загального захворювання (а.с.4)

Згідно відповіді Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-302/9113 від 15.09.2016 року (а.с.14) у єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Держархбудінспекції України, ведення якого розпочато з 20.05.2011 року, відсутня інформація щодо наявності у ОСОБА_4 сільської ради документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та документів, які підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів щодо будівництва вулиці Паркової в с.Мала Жмеринка Вінницької області.

Представником позивача на підтвердження понесених судових витрат надано суду копію свідоцтво про право на зайняття адвокатською дільністю адвоката ОСОБА_11, товарні чеки, квитанцію, акт виконаних робіт, договір із адвокатом ОСОБА_11 (а.с. 25,61-63, 64, 93-94 )

ОСОБА_8 РДА ОСОБА_8 міська рада інформацією щодо межування с. Мала Жмеринка із іншими районами чи містом ОСОБА_7 не володіють (а.с.77, 80-81)

Не підтверджує та не спростовує вказаний факт також і наданий через канцелярію суду представником позивача фотокопія мапи сеоа ОСОБА_7 (а.с. 109-110)

ОСОБА_3 виділялалсь земельна ділянка в с.Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області (а.с.83), однак технічної документації не розробляла, що підтверджено поясненнями сторін.

Рішенням від 15.06.2013року 6 скликання 18 сесії ОСОБА_4 сільської ради Жмеринського району Вінницької області розглянувши заяви громадян вирішено надати дозвіл на виготовлення технічної документації на земельні ділянки та передати у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель згідно додатку №1 та згідно додатку №1 ОСОБА_9 передано земельну ділянку площею 0,25 га по вул. Парковій,5 в с. Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області (а.с.38, 38-зворот) 23.05.2016 року до виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради звернувся ОСОБА_9 із заявою про внесення даної вулиці в реєстр та присвоєння поштової адреси на надану йому раніше земельну ділянку (а.с.37)

Відповідачем ОСОБА_4 сільською радою не надано на неодноразові пропозиції суду доказів для підтвердження тих обставин, на які вона посилається, а саме докази створення вулиці Паркової в с.Мала Жмеринка у 2011-2013 роках, а тому суд на підставі ч. 6 ст. 71 КАС України вирішує справу на основі наявних у ній доказів.

У відповідності до ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський голова є головною посадовою особою територіальної громади і відповідного села, головує на засіданнях сільської ради.

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження:

1) підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту;

2) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом.

Тобто самостійне вирішення вказаних питань виконавчим комітетом сільської ради вказаним законом не передбачено.

Відповідно до статті 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.п.15,34,41,42 статті 26 вказаного закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами; затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, із аналізу вказаних норм вбачається, що прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами є виключною компетенцією сільської ради, так само як і скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Тобто в судовому засіданні встановлено порушення закону: винесення оскаржуваного рішення з питань найменування вулиці в межах та за межами населеного пункту виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради Жмеринського району Вінницької області без відповідних на те повноважень.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що особа має право звернути до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і тому суд вважає, що в задоволенні позову такої особи слід відмовити. Саме тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності адміністративного процесу, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні. Право на звернення до суду як складова права на судовий захист гарантується статтею 55 Конституції України та пов'язується з переконанням самої особи про наявність порушень її прав, свобод або інтересів і бажанням звернутися до суду. Так само у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов'язується лише з волевиявленням особи. Однак право на судовий захист не є політичним правом. Дана позиція суду повністю узгоджується із рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, У п.5 якого Конституційний Суд України дійшов висновку, що за змістом частини другої статті 144 Конституції України, частини десятої статті 59 Закону рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України "Про прокуратуру" порядку з одночасним зверненням до суду. При цьому Конституційний Суд України зазначає, що право прокурора оскаржувати до суду рішення органів місцевого самоврядування не є абсолютним, оскільки у Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному (частина третя статті 8, частина друга статті 55). Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Тобто вказаним рішенням закріплено право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина за ініціативою заінтересованих осіб.

Позивач ОСОБА_3, звертаючись із вказаним позовом надала суду заяву на ім»я голови ОСОБА_4 сільської ради від 05.09.2016року (а.с.14-зворот), яка вперше офіційно зареєстрована ОСОБА_4 сількою радою лише 07.10.2016 року, тобто після звернення до суду із позовом, а розглянута 07.11.2016 року (а.с.52), а тому не визнається судом як передумова звернення із позовом.

Крім того у заяві, відмовою на яку за твердженням представника позивача порушено земельні права ОСОБА_3, позивачка просила відповідно до вимог ст. 151 ЗК Україну погодити вибір місця розташування земельної ділянки для будівництва житлового будинку та обслуговування його прибудинкової території, оскільки біля власного будинку, де вона на теперішній час проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, вона не має вільної земельної ділянки, на якій можливо побудувати додатковий будинок або господарські споруди. Бажане місце розташування земельної ділянки - вулиця Паркова в с.Мала Жмеринка будь-яка вільна земельна ділянка на даній вулиці, оскільки створення вулиці відбулось станом на травень 2016 року та розпорядження вказаною вулицею офіційно не розпочате. Орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, цільове призанчння для будівництва житлового будинку, обслуговування прибудинкової території.

Стаття 151 ЗК України регламентує порядок погодження питань, пов'язаних з викупом земельних ділянок для суспільних потреб або з мотивів суспільної необхідності, та встановлює, що юридичні особи, зацікавлені у викупі земельних ділянок, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності, зобов'язані до початку проведення проектних робіт погодити з власниками землі, крім викупу земельних ділянок з підстав, що допускають можливість їх примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності, і органами державної влади, Верховною ОСОБА_12 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, місце розташування об'єкта, розмір земельної ділянки та умови її викупу з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів та умови проживання населення і охорону довкілля. Погодження матеріалів місць розташування об'єктів на особливо цінних землях, а також земельних ділянок для розміщення та обслуговування будівель і споруд дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій провадиться Верховною ОСОБА_12 України. Погодження питань, пов'язаних з викупом земельних ділянок, крім тих, що передбачені частиною другою цієї статті, провадиться відповідно Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_12 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, міськими, селищними, сільськими радами згідно з їх повноваженнями щодо викупу цих ділянок. У разі викупу земельних ділянок під об'єкти містобудування, розміщення яких визначено містобудівною або землевпорядною документацією (генеральні плани населених пунктів, проекти детального планування, інша містобудівна документація, техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів тощо), погодження місця розташування об'єкта не проводиться. Юридичні особи, зацікавлені у викупі земельних ділянок, звертаються з клопотанням про погодження місця розташування об'єкта до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, ОСОБА_12 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Клопотання щодо погодження місця розташування об'єкта за рахунок земель, викуп яких провадиться Кабінетом Міністрів України та Верховною ОСОБА_12 Автономної Республіки Крим, подається відповідно до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. До клопотання додаються відповідні додатки.Спори, пов'язані з погодженням місць розташування об'єктів, вирішуються в судовому порядку.

Тобто норми ст. 151 ЗК України, на яку послалась ОСОБА_12 у заяві від 05.09.2016 року, яку вона вважає передумовою звернення до суду, та відповідь у виді відмови на вказану заяву від 07.11.2016 року (а.с.51, 52), не поширюються правовідносини, на які послався представник позивача у судовому засіданні як обгрунтвання порушення права позивача..

Правовідносини щодо володіння та користування особи земельною ділянкою стосуються суб»єктивного цивільного права особи, а тому має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, та не підлягають розгляду в порядку КАС України. Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, що висловлена у Постанові від 22.11.2016 року в справі №21-1932а16 та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права згідно ст. 244-2 КАС України.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У пункті 53 Рішення по справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03), Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом"; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

В процесі судового розгляду спору на підтвердження неправомірності винесення оскаржуваного рішення, позивачка не навела суду аргументів, які б відповідали зазначеним вище критеріям доведення "поза розумними сумнівом", та не надала належні та допустимі докази, які підтверджують порушення її прав, за захистом яких вона звернулась до суду із позовом, що є предметом розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Таким чином суд приходить до висновку про залишення позову ОСОБА_3 без задоволення у повному обсязі, оскільки позивачкою та її представником не доведено суду порушення її прав винесенням рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №21 від 30 травня 2016 року «Про присвоєння назви місцевості, де розташовані об»єкти нерухомого майна»; діями всіх відповідачів по справі щодо створення в с.Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області вулиці Паркової; бездіяльністю ОСОБА_4 сільської ради щодо не скасування нею рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №21 від 30 травня 2016 року «Про присвоєння назви місцевості, де розташовані об»єкти нерухомого майна»; які б підлягали захисту судом адміністративної юрисдикції у обраний нею спосіб.

Судові витрати у виді судового збору підлягають віднесенню за рахунок Державного бюджету України, так як позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід другої групи, а понесені судові витрати у витді витрат на правову допомогу не підлягають стягненню із відповідача, так я к в задоволенні позову ОСОБА_13 відмовлено.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 12, 25, 26, 37 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст.2, 6, 7-9, 10, 11, 69, 70, 71, 86, 94, 160, 161, 162, 186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_4 сільського голови ОСОБА_2, ОСОБА_4 сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання дій протиправними, бездіяльності протиправною та скасування рішення залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання повного тексту копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 30.12.2016 року.

Суддя /підпис/

Копія вірна.

Суддя

Секретар