Справа № 334/5555/16-а
Суддя: Дубина Л. А.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 13.12.2016
Справа № 334/5555/16-а
Провадження № 2-а/334/285/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Нестеренко Ю.І., за участю адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

У позові зазначив, що він з 2002 року перебуває на обліку в ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком призначену на пільгових умовах по Списку № 1 у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення йому пенсії він продовжував працювати. З 10 травня 2014 року він набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і 04 серпня 2016 року звернувся до УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення йому пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням за віком, а саме 2013, 2014, 2015 роки.

Однак, УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя від 18.08.2016 року № 214/Т-1 відмовило йому у призначенні пенсії за віком на тих підставах, що , на думку відповідача, він вже отримую пенсію за віком. При цьому, при розрахунку пенсії за віком застосовано показник середньої заробітної плати в Україні за 2009 рік.

Позивач просить суд визнати протиправними дії УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Зобовязати УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з 04 серпня 2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 551 грн. 20 коп., та витрат на правову допомогу в розмірі 1200 грн.

У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги у частині стягнення на його користь витрат на оплату правової допомоги адвоката у сумі 2200 грн.

Позивач і його адвокат у судовому засіданні підтримали заявлені та уточнені позовні вимоги , і просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя позов не визнала, надала письмові заперечення на адміністративний позов у яких зазначає, що ОСОБА_2 вже призначено пенсію за віком за Списком №1, а отже, він використав своє право на призначення пенсії за віком, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом установлено, що ОСОБА_2 з 31.05.2002 року призначено пенсію за віком за Списком №1, на підставі його особистої заяви, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

З 01.01.2004 року розмір пенсії за віком за Списком №1 ОСОБА_2 приведено у відповідність до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що підтверджується Розпорядженням про перерахунок пенсії згідно Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

09.05.2014 року позивачу виповнилося 60 років.

04.08.2016 року позивач звернувся до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах.

ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя листом від 18.08.2016 року №214/Т-1 відмовило у призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на загальних підставах, посилаючись на те, що він вже отримує пенсію за віком.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон України №1058-ІV), пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сімї у випадках, визначених цим Законом.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені у статті 9 вищезазначеного Закону, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у звязку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України №1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Такою нормою зокрема є п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788- XII (далі - Закону України №1788- XII), відповідно до якої на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Так, позивачу 31.05.2002 року було призначено пенсію за віком на пільгових умовах (Список №1) відповідно до п. «а» ст.13 Закону України №1788- XII.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.26 Закону України №1058-ІV (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України № 1058-ІV (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за цим законом) Розмір пенсії за віком визначається за формулою:П = Зп * Кс, де:П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону України №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, ОСОБА_2 було призначено пенсію відповідно до Закону України №1788- XII, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся вперше.

Крім того, після призначення пенсії на пільгових умовах позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування.

Подібна правова позиція була також висловлена Вищим Адміністративним судом України в ухвалах від 26 травня 2015 року №К/800/2756/14, від 03 червня 2015 року №К/800/15619/15 та Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі №21-612а14, яка, відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обовязковою для всіх судів України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя неправомірно було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком. За таких умов позовні вимоги ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ч.2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», про перерахунок та виплати різниці є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем сплачено 551,20 грн. судового збору, тому ця сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Враховуючи викладене, фактично понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення в адміністративній справі, витрати на правову допомогу у такій справі підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 16 КАС України для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура.

Згідно частини 1 статті 58 КАС України повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю. Оригінали довіреностей або засвідчені підписом судді копії з них приєднуються судом до справи.

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Враховуючи викладене, договір про надання правової допомоги є документом, який підтверджує домовленість між клієнтом та адвокатом щодо надання останнім послуг зі здійснення захисту, представництва тощо в обмін на визначений у такому договорі гонорар (фіксований розмір або погодинна оплата).

В той же час, відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (у редакції, чинній на момент здійснення судами розподілу судових витрат) розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Станом на 01.01.2016 року місячний розмір мінімальної заробітної плати становив 1378,00грн. (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»).

З огляду на зазначене, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат у звязку з прийняттям судового рішення в адміністративній справі на користь позивача, слід врахувати встановлений статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничний розмір витрат на правову допомогу, який може бути компенсований стороні, на користь якої прийнято рішення в адміністративній справі, за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, який станом на 2016 рік складає не більше 551,20грн. (40% х 1378,00грн.) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

На підтвердження судових витрат в сумі 2200 грн. позивач надавав суду розрахунок витрат на правову допомогу, договір про надання юридичних послуг №274 від 26.80.2016 р., акт про надання юридичних послуг та виконаної роботи та копії квитанцій.

Таким чином, позивач має право на відшкодування понесених витрат, повязаних з розглядом справи - а саме витрат на правову допомогу в розмірі 2200 грн.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 17-18, 60, 69-71, 99, 100, 158-163, 167 КАС України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на загальних підставах з 04 серпня 2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013-2015 рр.), провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути з Державного бюджету України на користь на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривна 20 коп.) та витрат на правову допомогу в розмірі 2200 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Дубина Л. А.