Справа № 752/11701/16-а
Суддя: Шкірай М. І.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/295/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05.12.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.,

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника позивача - ОСОБА_2

за участю представника відповідача - Рибак Т.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування розпорядження і зобов'язання вчинити певні дії, суд -

Встановив

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, просив суд визнати дії відповідача щодо не призначення йому пенсії по втраті годувальника неправомірними та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за втратою годувальника та виплатити не отриману пенсію за період з лютого 2014 року по теперішній час.

В обґрунтування позову позивач вказував, що він є внутрішньо переміщеною особою внаслідок тимчасової окупації Автономної республіки Крим та отримував пенсію по втраті годувальника. Виплату вказаної пенсії припинено в лютому 2014 року, а 11 квітня 2014 року він перемістився з тимчасово окупованої території України. 29.12.2015 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду у голосіївському районі м. Києва із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника та відповідач повідомив його про необхідність подання додаткових документів для призначення пенсії. Копії вказаних документів подані відповідачем в лютому 2016 року, однак на день звернення до суду із позовом жодної відповіді та пенсії не отримував.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 15 травня 1994 року взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території про що свідчить довідка від 19.06.2015 року за № .

Місцем проживання позивача у вказаній довідці вказано: АДРЕСА_1.

З листа Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва (правонаступником якого є відповідач по справі) від 29.12.2015 року за № 20717/01 вбачається, що позивач звертався до управління 29.12.2015 року із заявою щодо пенсійного забезпечення. У вказаному листі також роз'яснено позивачу, що для отримання пенсії по втраті годувальника йому необхідно звернутись до управління з певним переліком документів.

В лютому 2016 року позивач подав до Управління документи, необхідні для призначення пенсії, однак по час звернення до суду із позовом жодних відповідей та пенсії не отримав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як роз'яснено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Згідно з частиною 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 80 вказаного закону, Заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Разом з тим, статтею 82 цього закону визначено, що документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача щодо не призначення позивачу пенсії про втраті годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

Таким чином, розглянувши адміністративну справу в межах заявлених вимог, з'ясувавши усі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

Постановив

Позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування розпорядження і зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києва щодо непризначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1.

Зобов'язати Правобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за втратою годувальника та виплатити не отриману пенсію з лютого 2014 року.

Стягнути з Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1180 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з часу її проголошення.

Суддя