Справа № 324/1319/16-а (2-а/324/37/2016)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"14" грудня 2016 р. справа № 324/1319/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Пологівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області

на постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 р. у справі №324/1319/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії державного службовця в розмірі 90 відсотків суми заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, оздоровлення до щорічної відпустки, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період за період з 17.03.2000 р. по 21.08.2016 р.

Постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 р. позов задоволено частково, а саме:

- визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку призначеної їй пенсії державного службовця з включенням до заробітку, з якого визначається пенсія, сум матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії до державних професійних свят та ювілейних дат, індексації заробітної плати;

- зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії з 01 червня 2016 року та здійснити виплату пенсії в розмірі 90 відсотків з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії до державних професійних свят та ювілейних дат, індексації заробітної плати, які враховуються при розрахунку пенсії згідно з Законом України "Про державну службу".

Позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за період з 17 березня 2000 року по 31 травня 2016 року включно залишено без розгляду.

Постанова суду в частині задоволених позовних вимог мотивована тим, що відповідачем порушено право позивача щодо нарахування пенсії відповідно до вимог законодавства України, яке діяло не час призначення пенсії.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що позивач 11.07.2016 року звертався із заявою про призначення та перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. N 889-VIII, який скасовує дію Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-ХІІ.

Згідно зі статтею 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. N 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Отже, оскільки Законом України "Про державну службу" не передбачено перерахунок пенсії державних службовців, Комісія з проблемних питань пенсійного забезпечення Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняла рішення відмовити в перерахунку пенсії згідно наданої довідки.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20/20 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 17.03.2000 року отримує пенсію на підставі Закону України "Про державну службу" у розмірі 90% заробітної плати.

Позивач у червні та липні 2016 року звертався до відповідача із заявами про перерахунок пенсії державного службовця відповідно до довідки Державної фінансової інспекції в Запорізькій області №08-11-15/41 від 10 травня 2016 року з урахуванням виплати матеріальної допомоги за 1995-1999 pp.

Листами від 06.06.2016 року №45/М-7 та від 09.08.2016 року №724/М-9 у задоволенні заяв позивача було відмовлено. Відмови мотивовані, зокрема, тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних законів України, у тому числі і Закону України "Про державну службу". У зв'язку з викладеним, у період з 1 червня 2015 по 30 квітня 2016 пенсії в порядку та на умовах, визначених вказаним законом не призначалися, раніше призначені пенсії не перераховувалися. З 1 травня 2016 року Закон України "Про державну службу" набув чинності в новій редакції від 10.12.2015 № 889-VIII, яким проведення перерахунків раніше призначених пенсій також не передбачено.

За висновком суду першої інстанції, відповідачем порушено право позивача щодо нарахування пенсії відповідно до вимог законодавства України, яке діяло не час призначення пенсії, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню починаючи з 01 червня 2016 року, оскільки з заявою про перерахунок пенсії державного службовця до відповідача позивач звернувся 23 травня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача, з наступних підстав.

Статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. N 3723-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) встановлено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи на рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсації та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які проводяться понад встановлені зазначеними актами.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про державну службу" передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Згідно ст. 35 Закону України "Про державну службу" щорічна відпустка надається з виплатою допомоги на оздоровлення.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

- суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

- суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом (ч.2 ст.244-2 КАС України).

Верховний Суд України вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні наведених норм права та в постановах від 14, 28 травня 2013 року, 4 березня 2014 року (справи №№ 21-125а13, 21-97а13, № 21-3а14 відповідно) та дійшов висновку, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Також, Верховний Суд України в постанові від 8 липня 2015 року №732/48/15а дійшов висновку, що "відсотковий розмір заробітної плати державного службовця, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням стажу державної служби, при цьому застосуванню підлягає стаття 37 Закону № 3723-XII у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії".

Як вбачається з довідки Державної фінансової інспекції в Запорізькій області №08-11-15/41 від 10 травня 2016 року на всі виплати, включені в довідку нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявами про перерахунок пенсії та з позовом до суду першої інстанції у звязку з тим, що відповідачем неправомірно під час розрахунку пенсії позивача на підставі Закону України "Про державну службу" 16.12.1993р. N3723-XII не були враховані всі виплати, на які були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач зазначену обставину по справі не спростував.

З урахуванням зазначених вище висновків Верховного Суду України на ст.58 Конституції України, колегія судів приходить до висновку, що прийняття нового Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. N889-VIII, на що посилається відповідач в обґрунтування апеляційної скарги, не є підставою для позбавлення права позивача на отримання пенсії в належному розмірі 90% заробітної плати з урахуванням всіх її складових, на які були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тобто приведення її у відповідність до вимог Закону України "Про державну службу" 16.12.1993 р. N3723-XII.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.2 ст.88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2016 року задоволено частково клопотання відповідача та відстрочено йому сплату судового збору в сумі 1212 грн. 64 коп. за подання апеляційної скарги на постанову суду від 06 вересня 2016 року до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до матеріалів справи, на час розгляду апеляційної скарги відповідачем не було сплачено судовий збір в сумі 1212 грн. 64 коп.

Отже, судовий збір в сумі 1212 грн. 64 коп. підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Пологівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 р. у справі №324/1319/16-а залишити без змін.

Стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у Шевченківському районі м. Дніпра; рахунок отримувача: 1004; код класифікації доходів бюджету: 22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37989274; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м. Дніпропетровська; код банку отримувача (МФО): 805012) судовий збір в сумі 1212 грн. 64 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Пологівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов