Справа № 809/4380/15
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2016 р. Справа № 809/4380/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Коломийської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.11.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Коломийської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі відповідач, Коломийська ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.11.2015 року.

Позов мотивовано тим, що ПАТ «УкрСиббанк» 23.05.2014 року прийняв рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача, яка виникла відповідно до кредитних договорів за № 0 від 20.09.2007 року та № НОМЕР_2 від 21.09.2007 року. ОСОБА_3 вважає, що сума анульованої заборгованості не є додатковим благом, так як відповідно до положень Податкового кодексу України останнім є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. Таким чином, на думку позивача, він правомірно не подав річну податкову декларацію за 2014 рік, до якої не включив суму анульованої банком заборгованості. За вказаних обставин, ОСОБА_3 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.11.2015 року, яким нараховано позивачу податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 92550,95 грн., з яких за основним платежем 73904,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 18646,19 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених в письмових запереченнях. Зокрема зазначила, що Коломийською ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області було отримано відомості, які відображались в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків форми 1-ДФ за 2 квартал 2014 року, згідно яких встановлено, що позивачем одержано дохід в сумі 436166,84 грн. як додаткове благо від ПАТ УкрСиббанк. Окрім цього, представник відповідача зазначила, що у повідомленнях про анулювання боргу від 23.05.2014 року позивача попереджалося про те, що анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, який необхідно відобразити у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб. Таким чином, представник відповідача зазначила, що грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 92550,95 грн. нараховано ОСОБА_3 правомірно.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази та інші матеріали справи, суд встановив таке.

23.05.2014 року ПАТ УкрСиббанк прийняло рішення № 31-4-21/286 та № 31-421/287 про анулювання кредитних заборгованостей ОСОБА_3, що виникли відповідно до кредитних договорів за № 0 від 20.09.2007 року та № НОМЕР_2 від 21.09.2007 року, які станом на 23.05.2014 року складали 95373,33 грн. та 340793,51 грн. відповідно (том 1, а.с. 68-69).

Коломийською ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області в період з 02.10.2015 року по 08.10.2015 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства, щодо суми боргу анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_3, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

За результатами вказаної перевірки відповідач склав акт № 1571/171/НОМЕР_3 від 12.10.2015 року (том 1, а.с. 60-65), згідно якого Коломийською ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області встановлено, що платником порушено абз. д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп. б п.171.2 ст.171, абз. в пп.168.4.5, пп.168.4.8 п.168.4 ст.168, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, в результаті чого виявлено заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 73904,76 грн.; п.179.1 ст.179, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПКУ, неподання декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

На підставі акту перевірки № 1571/171/НОМЕР_3 від 12.10.2015 року Коломийською ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення за № НОМЕР_1 від 20.11.2015 року, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 92550,95 грн., в тому числі, за основним платежем в розмірі 73904,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 18646,19 грн. (том 1, а.с. 29).

Позивач, вважаючи дане податкове повідомлення-рішення за № від 20.11.2015 року безпідставним, звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дане податкове повідомлення-рішення протиправним та скасувати.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року у справі № 809/4380/15 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.10.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково: ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 року та постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що при новому розгляді цієї адміністративної справи необхідно дослідити з яких сум складається анульована заборгованість ОСОБА_3 згідно кредитних договорів за № 0 від 20.09.2007 року та № НОМЕР_2 від 21.09.2007 року, вказана в повідомленнях п№ 31-4-21/286 від 23.05.2014 року та № 31-4-21/287 від 23.05.2014 року, для правильного визначення обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

При розгляді та вирішенні даної адміністративної справи суд виходив з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Таким чином до спірних правовідносини мають застосовуватися норми Податкового кодексу України (надалі ПК України) у редакції, чинній на час їх виникнення.

Згідно пункту 6.1. статті 6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 8.1. статті 8 ПК України передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Відповідно до підпункту 9.1.2. пункту 9.1. статті 9 ПК України до загальнодержавних податків належить податок на доходи фізичних осіб.

Підпунктом 16.1.3. пункту 16.1. статті 16 ПК України визначено, що платники податків і зборів зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України платники податків зобовязані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обовязком. Податковий обовязок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обовязків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Підстави припинення податкового обовязку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3. статті 37 ПК України. Згідно пункту 38.1. статті 38 ПК України виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2. статті 38 ПК України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Правові засади справляння податку на доходи фізичних осіб встановлюються розділом IV ПК України.

Підпунктом 162.1.1. пункту 162.1. статті 162 розділу IV ПК України визначено, що платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно підпункту 163.1.1. пункту 163.1. статті 163 цього Кодексу об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Як встановлено судом, ПАТ «УкрСиббанк» як кредитор повідомив позивача про анулювання боргу повідомленнями № 31-4-21/286 від 23.05.2014 року та № 31-4-21/287 від 23.05.2014 року, що виник відповідно до кредитних договорів за №0 від 20.09.2007 року та № від 21.09.2007 року, та який станом на 23.05.2014 року складав 95373,33 грн. та 340793,51 грн. відповідно.

Окрім цього, в зазначених повідомленнях № 31-4-21/286 від 23.05.2014 року та № 31-4-21/287 від 23.05.2014 року звернуто увагу ОСОБА_3, що відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, а тому ОСОБА_3 необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб. Про отримання вказаних повідомлень № 31-4-21/286 від 23.05.2014 року та № 31-4-21/287 від 23.05.2014 року свідчать особисті підписи, проставлені 23.05.2015 року ОСОБА_3 на даних повідомленнях (том 2, а.с. 98-99). Факт отримання таких повідомлень ОСОБА_3 визнано в судовому засіданні представником позивача. Окрім цього, представником позивачем не заперечувався факт анулювання ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості ОСОБА_3 перед вказаним Банком, вказаної в повідомленнях № 31-4-21/286 від 23.05.2014 року та № 31-4-21/287 від 23.05.2014 року. Обставини щодо анулювання боргу позивача, що виник відповідно до кредитного договору за №0 від 20.09.2007 року на суму 95373,33 грн. та кредитного договору № НОМЕР_2 від 21.09.2007 року на суму 340793,51 грн. підтверджується виписками за вказаними кредитними договорами, які подані ПАТ «УкрСиббанк» згідно листа № 33-32/362 від 08.12.2016 року на виконання ухвали суду від 23.11.2016 року (том. 2, а.с. 5-100).

Також судом встановлено, що, ПАТ «УкрСиббанк» включив суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано (форма 1ДФ)., що підтверджується листом Коломийської ОДПІ № 4907/10/1208 від 11.09.2015 року, та витягом з бази даних контролюючого органу від 22.11.2016 року.

Окрім цього, на виконання вимог касаційного суду, викладених в ухвалі від 04.10.2016 року, судом було витребувано від ПАТ «УкрСиббанк» детальний розрахунок прощеного боргу, вказаного в повідомленнях № 31-4-21/286 від 23.05.2014 року та № 31-4-21/287 від 23.05.2014 року.

В листі ПАТ «УкрСиббанк» № 33-32/362 від 08.12.2016 року зазначено, що сума списаного боргу: по кредитного договору за №0 від 20.09.2007 року складається з суми основного боргу в розмірі 8005,61 USD, боргу по відсотках в розмірі 135,42 USD, всього 8141,03 USD, що по курсу НБУ (11,715) складає 95373,33 грн.; по кредитного договору № НОМЕР_2 від 21.09.2007 року складається з суми основного боргу в розмірі 28792,16 USD, боргу по відсотках в розмірі 297,84 USD, всього 29090 USD, що по курсу НБУ (11,715) складає 340793,51 грн. Таким чином, до суми прощеного боргу не включено жодні суми неустойки, комісійних виплат та інші суми неперіодичних платежів по кредитних договорах.

Згідно підпункту 14.1.47. пункту 14.1. статті 14 ПК України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу)

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що доходи це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Підпунктом 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) чітко та однозначно закріплено, що податок на доходи фізичних осіб нараховується на всю суму боргу (не виділяючи окремо «тіло» боргу, відсотки чи пеню) платника податку, за умови дотримання обовязкових умов кредитором: рішення кредитора не повинно бути повязаним із процедурою банкрутства; повідомлення кредитором боржника про дане рішення, повинно бути шляхом укладення додаткового договору або надіслання рекомендованого листа з повідомленням про вручення, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто; банк повинен включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку.

Вказані обовязкові умови були дотримані банком у такий спосіб: рішення кредитора про анулювання (прощення) боргу не повязане із процедурою банкрутства; повідомлення боржника відбулося шляхом ознайомлення з відповідним листом банку № 31-4-21/286, № 31-4-21/287 від 23.05.2014 року особисто під підпис ОСОБА_3 Окрім цього, банк включив суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано (форма 1ДФ).

За таких обставин, суду погоджується з висновком контролюючого органу про те, що відповідно до положень абзацу «д» підп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції чинній на момент отримання додаткового блага виникнення обєкта оподаткування), обєктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб були суми анульованого (прощеного) кредитором основного боргу по кредитному договору № 0 від 20.09.2007 року в розмірі 93785,72 грн. (8005,61 USD * 11,715 грн. по курсу НБУ) та по кредитному договору № НОМЕР_2 від 21.09.2007 року в розмірі 337300,15 грн. (28792,16 USD * 11,715 грн. по курсу НБУ), та вважає безпідставними доводи позивача про те, що ним з вказаних операцій Банку не отримано жодного фактичного доходу.

Також суд вважає правомірним віднесення контролюючим органом до обєкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб згідно абзацу «д» п.п.164.2.17 п. 164.17 ст. 164 ПК України, в редакції закону на момент отримання доходу у вигляді додаткового блага, суми анульованого (прощеного) боргу у вигляді відсотків за користування кредитом по кредитному договору № 0 від 20.09.2007 року в розмірі 1586,45 грн. (135,42 USD * 11,715 грн. по курсу НБУ) та по кредитному договору № НОМЕР_2 від 21.09.2007 року в розмірі 3489,20 грн. (297,84 USD * 11,715 грн. по курсу НБУ) з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, зважаючи на наведені положення ЦК України, відсотки за користування кредитом є платою за кредит, а отже, несплачені боржником кошти за користування кредитом є заборгованістю, тобто складовою суми боргу по кредитному договору, а отже, її прощення кредитором боржнику, є додатковим благом як обєктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Аналогічна правова позиція, викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України при розгляді схожих спорів: від 27.04.2016 року в справі за № К/800/14115/15, від 13.07.2016 року в справі за № К/800/17483/15, від 25.08.2016 року № К/800/39725/15, від 20.10.2016 року по справі № К/800/14405/15, від 19.10.2016 року по справі № К/800/39670/15, від 06.04.2016 року по справі № К/800/45990/15, від 06.04.2016року по справі № К/800/52629/15, від 16.03.2016 року № К/800/8588/15.

Окрім цього, на переконання суду, не можуть бути підставою для виключення з обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб згідно абзацу «д» п.п.164.2.17 п. 164.17 ст. 164 ПК України, суми анульованого (прощеного) боргу у вигляді відсотків за користування кредитом по кредитних договорах, укладених між позивачем фізичною особою (боржником) та юридичною особою Банком (кредитором), положення пп. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 ПК України, виходячи з такого.

Згідно з абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до пп. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

На відміну від абзацу «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, де субєктами суспільних відносин є кредитор (юридична або фізична особа) та боржник (виключно фізична особа), пп. 164.2.14 регулює правовідносини між кредиторами (виключно фізичною особою) та боржником (юридичною або фізичною особою).

В той же час, в даному випадку заборгованість анульована саме ПАТ «УкрСиббанк» (юридичною особою - кредитором) на користь ОСОБА_3 (фізичної особи - боржника). Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно застосував абз. «д» пп. 164.2.17 ПК України.

Відповідно до підпункту 54.3.5. пункту 54.3. статті 53 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Згідно пункту 167.1. статті 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (12180 грн.), до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання позивачем у 2014 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 436166,84 грн., цей дохід підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними пунктом 167.1. статті 167 ПК України. За таких обставин позивач зобовязаний був сплатити 73904,76 грн. податку на доходи фізичних осіб ((436166, 84грн. - 12180 грн.) * 0,17 = 72077, 76 грн. +(12180 грн. * 0.15 = 1827 грн.) = 73904.76 грн.).

Вказана сума відповідає сумі грошового зобовязання за основним платежем, що визначена контролюючим органом в податковому повідомленні-рішенні від 20.11.2015 року № НОМЕР_1.

Пунктом 123.1. статті 123 ПК України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Щодо нарахування позивачу штрафу за неподання податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік в розмірі 170 грн., то суд вказує на таке.

Відповідно до пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

За приписами п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, податкова декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік до контролюючого позивачем подана не була.

Таким чином, визначений відповідачем позивачу оскаржуваним рішенням штраф у розмірі 170,00 грн. є правомірним та таким, що відповідає вимогам ст. 120 Податкового кодексу України.

За таких обставин, Коломийською ОДПІ згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.11.2015 року за № НОМЕР_1 правомірно нараховано ОСОБА_3 штраф у розмірі 18476,19 грн. (73904,76 грн. * 25% = 18476,19 грн.) та 170 грн. штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової декларації за 2014 рік.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2015 року за № НОМЕР_1.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до Коломийської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.11.2015 року належить відмовити.

Згідно частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності понесення відповідачем судових витрат, відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 28.12.2016 року.