Справа № 823/1414/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2016 р. м. Київ К/800/5215/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання протравними дій та скасування рішення, за касаційною скаргою відділу освіти Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до відділу освіти Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - відділ освіти) в якому просив: визнати неправомірними дії атестаційної комісії відділу освіти (далі - атестаційна комісія) від 23 квітня 2015 року щодо атестації позивача (далі - спірні дії) та скасувати рішення атестаційної комісії від 23 квітня 2015 року (далі - спірне рішення).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що спірні дії і рішення відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, порушують його права, а тому ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено, визнано протиправними спірні дії атестаційної комісії відділу освіти і скасовано оскаржуване рішення відповідача.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов апеляційний суд виходив з того, що відповідач, вчиняючи спірні дії та приймаючи спірне рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, прав позивача не порушив. При цьому, суд дійшов висновку про те, що даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Проте до такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов в порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «публічна служба» в розумінні пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як установили суди, позивач у період спірних правовідносин працював директором Іркліївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Чорнобаївської районної ради Черкаської області.

Навчальний заклад, який очолював позивач має статус комунального загальноосвітнього навчального закладу.

В свою чергу, за змістом частин 1, 4 статті 20 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-XII «Про освіту» (далі - Закон № 1060-XII, в редакції спірного періоду) навчальний заклад очолює його керівник (завідуючий, директор, ректор, президент тощо). Керівники навчальних закладів, що є комунальною власністю, призначаються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти, відповідними обласними, міськими, районними органами управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Водночас, правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи загальної середньої освіти, що сприяє вільному розвитку людської особистості, формує цінності правового демократичного суспільства в Україні визначає Закон України від 13 травня 1999 року № 651-XIV «Про загальну середню освіту» (далі - Закон № 651-XIV, в редакції яка діяла в період спірних правовідносин).

У відповідності до абзаців 2, 3 частини 1 статті 9 Закону № 651-XIV до загальноосвітніх навчальних закладів належать школа I - III ступенів, а згідно з частиною 5 цієї ж статті положення про загальноосвітні навчальні заклади затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведеної норми Закону № 651-XIV Кабінет Міністрів України своєю постановою від 27 серпня 2010 року № 778 затвердив Положення про загальноосвітній навчальний заклад (далі - Положення).

Пунктом 92 Положення встановлено, що керівництво закладом здійснює його директор. Керівником закладу може бути громадянин України, який має вищу педагогічну освіту на рівні спеціаліста або магістра, стаж педагогічної роботи не менш як три роки, успішно пройшов атестацію керівних кадрів навчальних закладів у порядку, встановленому Міністерством освіти України.

Також, за приписами пункту 80 Положення призначення на посаду, звільнення з посади педагогічних та інших працівників закладу, інші трудові відносини регулюються законодавством про працю, Законом України «Про загальну середню освіту» та іншими законодавчими актами.

Наведене узгоджується з положеннями частини 1 статті 26, статтею 28 Закону № 651-XIV якими передбачено, що трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, а права та обов'язки педагогічних працівників системи загальної середньої освіти визначаються ще й Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом частини 2 статті 26 Закону № 651-XIV призначення на посаду та звільнення з посади керівника державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснює відповідний орган управління освітою.

Окрім цього, вимоги до педагогічних працівників встановлено статтею 20 Закону № 651-XIV, згідно з частиною 2 якої, посаду керівника загальноосвітнього навчального закладу незалежно від підпорядкування, типу і форми власності може займати особа, яка є громадянином України, має вищу педагогічну освіту на рівні спеціаліста або магістра, стаж педагогічної роботи не менше трьох років, успішно пройшла атестацію керівних кадрів освіти у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти.

Тобто, керівник комунального навчального закладу є одночасно його педагогічним працівником, призначається на посаду керівника цього закладу відповідним органом управління освітою, яким у даному випадку є відділ освіти. При цьому, врегулювання трудових відносин, які виникли у цій справі, здійснюється за правилами загального трудового законодавства, у яких відділ освіти є роботодавцем по відношенню до позивача.

Таким чином, посада директора комунального загальноосвітнього навчального закладу не є посадою державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень, а робота на ній не належить до службової (публічної) діяльності.

Нормативний підхід до розуміння наведених вище норм процесуального права в контексті конкретних обставин справи дає підстави вважати, що відносини, які склалися між відділом освіти та позивачем не пов'язані з питаннями прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення з неї, а стосуються процесу проходження атестації особи, яка працює за трудовим договором, стороною в якому (роботодавцем) є орган місцевого самоврядування.

Відтак, даний спір не є публічно-правовим, а стосується трудових відносин на які розповсюджуються дія норм загального трудового законодавства і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Та обставина, що укладенню трудового договору передувало прийняття органом місцевого самоврядування рішення про призначення позивача на посаду директора загальноосвітнього комунального навчального закладу не означає, що за фактом такого рішення ця посада набуває властивостей посади державного органу чи органу місцевого самоврядування, а діяльність на ній - проходження публічної служби.

Аналогічний підхід до розуміння наведених вище норм процесуального права Верховний Суд України висловив раніше в постановах від 23 червня 2015 року і 20 квітня 2016 року (справи № 21-588а15 і № 21-3537а15 відповідно).

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділу освіти Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2016 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачеві, що даний спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: Я.Л. Іваненко

Ю.К. Черпак