Справа № 2а-18531/10/2670
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2016 р. м. Київ К/800/10220/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Пасічник С.С., Швець В.В.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову окружного адміністративного суду м.Києва від 08.05.2012р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2012р. в справі за її позовом до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України, апеляційного суду Київської області, територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання незаконною бездіяльності відповідачів щодо не проведення посадового окладу у відповідність до статті 44 Закону України «Про статус суддів» та по не усуненню порушень фінансування, нарахування та виплати заробітної плати та грошового утримання; стягнення з Державної судової адміністрації України з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державній казначейській службі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2005р. по 30.11.2010р. включно в сумі 305 687,52 грн. та грошовому утриманню в сумі 147 243,53 грн., а всього 452 931,05 грн.; зобов'язання Міністерства фінансів України профінансувати вказані витрати на виплату заборгованості із заробітної плати та грошового утримання.

Постановою окружного адміністративного суду м.Києва від 08.05.2012р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2012р., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодилась позивач, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач перебувала на посаді судді Кагарлицького районного суду Київської області; постановою Верховної Ради України від 09.07.2003р. №1072-ІV її обрано на посаду судді місцевого Кагарлицького районного суду Київської області безстроково; Указом Президента України від 14.07.2004р. №792/2004 призначено головою Кагарлицького районного суду Київської області; постановою Верховної Ради України від 22.05.2008р. №301-VІ обрано на посаду судді апеляційного суду Київської області.

Позивач отримує заробітну плату та довічне грошове утримання, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., які при підвищенні мінімальної заробітної плати не перераховуються.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що частиною 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів», в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

30.06.2005р. Кабінет Міністрів України в межах своїх повноважень прийняв постанову №513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» та постанову №514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», якими з 01.06.2005р. підвищив посадовий оклад, зокрема, Голові Верховного Суду України до 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

Водночас, Кабінет Міністрів України не привів посадові оклади інших суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням підвищених посадових окладів Голови Конституційного Суду України та Голови Верховного Суду України.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці суддів» затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи.

При цьому Кабінет Міністрів не усунув порушення вимог частини 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» і не привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення, одночасно з окладами Голови Верховного Суду України та Голови Конституційного Суду України, оскільки надав постанові «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. №865 чинності не з 01.06.2005р., а з 01.01.2006р. (пункт 5 постанови).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007р. у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. № 865 визнано незаконним. Цією ж постановою суду допущено поворот виконання постанови Кабінету Міністрів України, визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30.06.2005р. №513 і №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01.06.2005р.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865» від 31.12.2005р. №1310 пункт 5 постанови №865 був викладений у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10.07.1995р. № 584, від 19.09.1996р. № 856, від 05.03.2002р. № 220, від 25.11.2002р. № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11.12.2002р. № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23.02.2002р. №173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Зазначеними Указами встановлювались додаткові заходи соціального захисту суддів, в т.ч. різного роду надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи тощо, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Зазначені Укази Президента України втратили чинність з 01.01.2006р.

Таким чином, Кабінет Міністрів України з 01.06.2005р. Голові та заступникам Голови Верховного Суду України, а з 01.01.2006р. усім іншим суддям судів загальної юрисдикції не просто підвищив посадові оклади, а змінив систему і порядок оплати праці суддів, передбачивши у пункті 3 постанови №865, що у разі зменшення розміру заробітної плати окремих працівників у зв'язку з набранням чинності цієї постанови відповідним працівникам здійснюється виплата різниці між діючим на момент прийняття постанови та новим розміром заробітної плати.

Такі положення нормативно-правових актів вказують на те, що нові посадові оклади суддям могли бути застосовані лише після втрати чинності зазначеними Указами Президента в частині оплати праці суддів, а не одночасно з ними.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів», в редакції чинній станом на 01.01.2006р., заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя, та складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. №865, яка набрала чинності з 01.01.2006р., було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21.12.2005р. №1243 встановлено, що для вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів, розміри посадових окладів яких визначаються залежно від кількості розмірів мінімальної заробітної плати, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 та іншими нормативно-правовими актами, розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005р. №1310 постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 доповнено пунктом 4-1, відповідно до положень якого розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 19.03.2007р. визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. №865.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009р. постанову Печерського районного суду м.Києва від 19.03.2007р. в частині визнання протиправним та скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. №865 залишено без змін.

Крім того, постановою окружного адміністративного суду м.Києва від 21.05.2008р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009р., визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21.12.2005р. №1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865» від 31.12.2005р. № 1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. № 865.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011р. постанову окружного адміністративного суду м.Києва від 21.05.2008р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009р. скасовано, в задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За правилами частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, а також для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, постанова Печерського районного суду м.Києва від 19.03.2007р. була обов'язковою з 03.12.2007р. (дати набрання нею законної сили) до 01.01.2012р. (дати втрати чинності скасованої нею постанови Кабміну), а постанова окружного адміністративного суду м.Києва від 21.05.2008р. - з 19.08.2009р. (дати набрання нею законної сили) до 13.04.2011р., дати її скасування постановою Вищого адміністративного суду України.

Проте постанова Печерського районного суду м.Києва від 19.03.2007р. не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки нею визнано протиправним та скасовано лише пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. № 865, відповідно до положень якого розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були передбачені також постановою Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21.12.2005р. №1243, якою встановлено, що для вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів, розміри посадових окладів яких визначаються залежно від кількості розмірів мінімальної заробітної плати, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 та іншими нормативно-правовими актами, розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 19.03.2007р. постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. №1243 незаконною та нечинною не визнавалась, а тому підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. №865, постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. №1243 та пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865» від 31.12.2005р. №1310 були визнані незаконними постановою окружного адміністративного суду м.Києва від 21.05.2008р. (набрала законної сили 19.08.2009р.).

Однак постановою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011р. постанову окружного адміністративного суду м.Києва від 21.05.2008р. скасовано і в задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині відсутності підстав для перерахунку заробітної плати та довічного грошового утримання позивача колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що судові рішення, на які посилалась позивач у обґрунтування позовних вимог, скасовані, а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині перерахунку заробітної плати та грошового утримання у зв'язку із зростанням розміру мінімальної заробітної плати.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на протиправне, на її думку, перебирання Кабінетом Міністрів України на себе функцій щодо встановлення розмірів посадових окладів та забороною їх перерахунку, також є безпідставним і висновки судів не спростовує, оскільки такі рішення і дії уже були предметом судового розгляду і постановами Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011р. та окружного адміністративного суд м.Києва від 28.07.2011р. встановлено, що приймаючи такі рішення Кабінет Міністрів України діяв відповідно до закону.

Також суди обґрунтовано прийняли рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині приведення посадового окладу позивача у відповідне співвідношення із окладом голови Верховного Суду України за період з 01.06.2005р. по 01.01.2006р., оскільки за змістом постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005р. №1310 нові посаді оклади суддям могли бути застосовані лише після втрати чинності Указами Президента України від 10.07.1995р. №584, від 19.09.1996р. №856, від 05.03.2002р. №220, від 25.11.2002р. №1061 в частині оплати праці суддів.

Поряд з тим, не можна погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для перерахунку надбавки за вислугу років позивача.

Відповідно до частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів», чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VІ змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2008р. №19, якою затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865, зазначену постанову було доповнено пунктом 2-2 такого змісту: «Суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 положення підпункту «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

За правилами частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині суди попередніх інстанцій не встановили чи була встановлена та виплачувалась позивачу надбавка за вислугу років, у якому розмірі, на підставі чого вона рахувалась та з якого періоду призначена. Ухвалюючи рішення в цій частині суд має вирішити також питання про виплату заборгованості, визначивши при цьому її розмір.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами порушено норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин в частині позовних вимог про перерахунок та виплату надбавки за вислугу років як складової заробітної плати, що мають значення для правильного вирішення справи, що тягне за собою обов'язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в цій частині.

В частині відмови у перерахунку заробітної плати та грошового утримання з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з відсутності відповідних підстав для цього, а тому відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення в цій частині - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 08.05.2012р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2012р. скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про перерахунок та виплату надбавки за вислугу років та справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: С.С. Пасічник

В.В. Швець