Справа № 813/3654/16
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року № 813/3654/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Хоми О.П.,

судді Грень Н.М.,

судді Кравціва О.Р.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників: позивача ОСОБА_1., ОСОБА_2., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4Я.) звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі ДФС України) з вимогами:

- визнати протиправними дії ДФС України щодо не включення до системи електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку ФОП ОСОБА_4 має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних у розмірі 722 598,00 грн;

- зобовязати дії ДФС України відобразити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку ФОП ОСОБА_4 має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних величину відємного значення у розмірі 722 598,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на такі обставини.

У звязку з поданням 10.07.2015 р. уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість за січень 2015 року, у нього зявилося відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 722598,00 грн. Після набрання чинності положень Податкового кодексу України щодо електронного адміністрування податку на додану вартість, відповідачем не забезпечено автоматичне збільшення відємного значення на суму 722598,00 грн, на яку ФОП ОСОБА_4 має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних, чим грубо порушено вимоги пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2М у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні, суть яких полягає у законності дій ДФС України. Пояснив, що органи ДФС України здійснюють заходи щодо вирішення технічних питань функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість у частині збільшення реєстраційної суми, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування податкових накладних, відповідно до поданих платниками уточнених розрахунків до декларацій з податку на додану вартість за червень 2015 року. Вважає, що право позивача не порушене відповідачем, оскільки ФОП ОСОБА_4 самостійно допустив помилку, не задекларувавши у податковій декларації за червень 2015 року відповідну суму відємного значення з податку на додану вартість та відобразивши коригування показників січня 2015 року аж у липні 2015 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

10.07.2015 ФОП ОСОБА_4 подав у ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок (самостійний документ), уточнюючий додаток №1 та уточнюючий додаток №5 до податкової декларації з ПДВ за січень 2015 року, згідно з яким, у позивача зявилося відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 722598,00 грн.

19.08.2015 ФОП ОСОБА_4 подано податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року, в якій суму 722598,00 грн відображено в рядку 31 розділу IV та в додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість.

В податковій декларації за серпень 2015 року, прийнятій 18.09.2015, сума 722598,00 грн перейшла в рядок 20.2 та, відповідно, рядок 24 декларації, але кошти в сумі 722598,00 грн не зарахувались на електронний рахунок.

ДПІ у Сихівському районі Головного управління ДФС у Львівській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, результати якої оформлено актом від 24.02.2016 р. №183/17-20/НОМЕР_1 та якою підтверджено правомірність коригування податку на додану вартість за січень 2015 року в розмірі 722598 грн.

ФОП ОСОБА_4 не погодився із бездіяльністю відповідача по незабезпеченню автоматичного збільшення суми, на яку він має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким запроваджено нові правила функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Так, система електронного адміністрування податку на додану вартість запроваджена поетапно відповідно до пункту 35 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України:

- з 1 січня до 1 липня 2015 року - у тестовому режимі;

- з 1 липня 2015 року - на постійній основі.

Цим же пунктом встановлено, що період з 01 лютого 2015 року до 1 липня 2015 року є перехідним періодом, протягом якого реєстрація податкових накладних /розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється без обмеження сумою податку, обчисленою за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Основні принципи функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість визначено статтею 200-1 розділу V Податкового кодексу України.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість».

Вказаним Порядком визначено механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних (далі - розрахунків коригування) у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків.

Електронний рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - електронний рахунок) - це рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який платником перераховуються кошти з власного поточного рахунка в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також у сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобовязань з цього податку. Кошти з такого рахунка підлягають перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок. Для кожного платника податку Казначейством відкривається один електронний рахунок.

Відповідно до п. 200-1.5 ст. 200-1 Податкового кодексу України кошти з електронного рахунка платника податку на додану вартість перераховуються Казначейством в автоматичному режимі виключно до:

- державного бюджету;

- на рахунок, відкритий у банку та/або органі Казначейства сільськогосподарськими підприємствами субєктами спеціального режиму оподаткування, визначений статтею 209 Податкового кодексу України, для акумулювання сум податку, що нараховуються на вартість поставлених ними сільськогосподарських товарів (послуг), у порядку, передбаченому статтею 209 Податкового кодексу України;

- на поточний рахунок платника податку за його заявою у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобовязань.

Протягом дії системи електронного адміністрування податку на додану вартість у тестовому режимі платники податку самостійно зараховують на такі електронні рахунки кошти з власних поточних рахунків, відкритих у банківських установах, у сумах, необхідних для сплати до бюджету узгоджених податкових зобовязань з цього податку, задекларованих ними в податковій звітності з податку на додану вартість.

З 1 липня 2015 року на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість платники податку зараховують також кошти у сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 201.3 статті 201 Податкового кодексу України та надає право для реєстрації в ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування.

Пунктом 33 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що станом на третій робочий день після дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість» зареєстрованим платникам податку значення суми податку (позитивне або відємне), на яку такий платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначене пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, та значення усіх її складових, визначених цим Кодексом, дорівнюють нулю, крім значень її складових S НаклОтр, S НаклВид та S Митн, що були сформовані починаючи з 1 липня 2015 року. Зареєстрованим платникам податку таке значення автоматично збільшується контролюючим органом: до 31 липня 2015 року для платників податків, що застосовують звітний (податковий) період місяць, без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, на суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та суму непогашеного відємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду, що зазначено в податковій звітності з податку на додану вартість, у якій відображаються розрахунки з бюджетом та/або відображаються операції, що стосуються спеціального режиму оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, за червень 2015 року. На таку суму платником податку збільшується розмір суми податкового кредиту за звітний (податковий) період (липень 2015 року).

Судом встановлено, що контролюючий орган після початку роботи системи у штатному режимі на постійній основі, отримавши уточнюючу податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2015 року, яка прийнята 10.07.2015, своєчасно не забезпечив відображення її показників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Доводи контролюючого органу про правомірне не відображення суми відємного значення з податку на додану вартість в розмірі 722598,00 грн у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, оскільки така не була відображена у податковій декларації за червень 2015 року, є необґрунтованими з огляду на таке.

Вказана сума відємного значення могла бути відображена виключно у податковій декларації за липень 2015 року (податковий період, в якому подана уточнююча податкова декларація за січень 2015 року), оскільки відповідно до пункту7 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 №13), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.10.2014 за №1267/26044, у разі виправлення значення рядка 24 декларації за звітні (податкові) періоди до 01 лютого 2015 року значення графи 6 рядка 24 уточнюючого розрахунку (як збільшення, так і зменшення) враховується у рядку 29 декларації за звітний період, у якому подано такий уточнюючий розрахунок.

Крім того, суд звертає увагу на те, що правильність проведеного позивачем коригування підтверджується актом від 24.02.2016 №183/17-20/НОМЕР_1 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, проведеної ДПІ у Сихівському районі Головного управління ДФС у Львівській області.

Вказане в сукупності зумовлює висновок суду про те, що платником податків обрано цілком правомірний спосіб захисту порушеного права. Враховуючи роботу на постійній основі системи електронного адміністрування податку на додану вартість на час подання уточнюючого розрахунку, ФОП ОСОБА_4 як платник податків, реалізуючи правомірну поведінку, розраховував на відображення в системі електронного адміністрування відповідних змін, що забезпечило б йому право виписки податкових накладних без здійснення поповнення рахунку у фінансовій установі.

На думку суду, Державна фіскальна служба України, не забезпечивши своєчасне відображення у системі електронного адміністрування ПДВ заявлених позивачем 10 липня 2015 року відомостей, порушила статтю 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», а саме право на мирне володіння своїм майном, що також є невідємним правом на повагу до своєї власності.

Так, відповідно до статті 1 Протоколу 1 кожна юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде повільним.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленому у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади (рішення Європейського суду у справі Wiggins v. UnatedKingdomAppl. 7456/76 (1976)).

Суд констатує, що тимчасове затримання відображення показників фінансової звітності у відповідній системі фактично призвело негативного впливу на господарську діяльність позивача, зупинення виконання зобовязань по укладеним контрактам та виконання останніх, оскільки по першій події унеможливлюється реєстрація податкових накладних. Маючи по факту значну суму переплати по податкових зобовязаннях, позивач не має можливості вилучати з обігу грошові кошти.

Судом не була встановлена розумна співрозмірність між використаними засобами та тією метою, на яку була направлена міра, що обмежила позивача у реалізації права власності на своє майно, примусила змінити напрямок її використання задля забезпечення сталої господарської діяльності.

На думку суду, субєктом владних повноважень також порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonableexpectations), який тісно повязаний із принципом юридичної визначеності (legalcertainty) і є невідємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як зазначено у справі BlackClawsonLtd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі YvonevanDuyn v. Home Office принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу повязана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності своїх дій, які є предметом оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку діям відповідача, суд дійшов висновку, що ДФС України, не відобразивши в системі електронного адміністрування ПДВ суму відємного значення з ПДВ в розмірі 722598,00 грн, здійснила це необґрунтовано, чим порушила вимоги чинного податкового законодавства та передбачені статтею 2 КАС України принципи, тому такі дії ДФС України слід визнати протиправними, задовольнивши позов в цій частині.

З огляду на висновок суду про протиправність таких дій відповідача, задоволенню підлягає і позовна вимога про зобовязання відповідача відобразити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку ФОП ОСОБА_4 має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних величину відємного значення у розмірі 722 598 грн 00 к., оскільки ця позовна вимога є похідною від першої позовної вимоги.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2756 грн, сплаченого за платіжними дорученнями № 1866 від 10жовтня 2016 року та № 2171 від 28 листопада 2016 року кожне в сумі 1378 грн.

Керуючись ст.ст. 7-14,69-71,86,87,94,159,160-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо не включення до системи електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку фізична особа-підприємець ОСОБА_4 має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних у розмірі 722 598 (сімсот двадцять дві тисячі пятсот девяносто вісім) грн. 00 к.

Зобовязати Державну фіскальну службу України відобразити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку фізична особа-підприємець ОСОБА_4 має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних величину відємного значення у розмірі 722 598 (сімсот двадцять дві тисячі пятсот девяносто вісім) грн. 00 к.

Стягнути з Державної фіскальної служби України () за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 2756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) грн 00 к. судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Хома О.П.

Суддя Грень Н.М.

Суддя Кравців О.Р.