Справа № 127/16250/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 грудня 2016 року м. Київ К/800/35909/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності, дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, в якому просила: визнати бездіяльність, дії начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду її скарги від 14.04.2016р. незаконними; зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути її скаргу від 14.04.2016р., надати обґрунтовану відповідь на всі порушені у ній питання відповідно до чинного законодавства; стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку з Державної казначейської служби України; зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Державну казначейську службу України на підставі статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України подати у місячний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі звіт про виконання цього судового рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач подала касаційну скаргу, в якій просила їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Крім того, разом з касаційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про звільнення від сплати судового збору з посиланням на скрутний майновий стан, при цьому, наведені нею причини неможливості його сплати є достатніми для застосування, в даному випадку, приписів частини 1 статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України й звільнення позивача від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина 1 статті 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Скаргою у розуміння статті 3 цього Закону є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з приписами статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Так, 14.04.2016р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зі скаргою на ім'я начальника цього Управління, в якій просила доручити проведення службового розслідування щодо працівників міліції та поліції, які вчинили бездіяльність по розшуку транспортних засобів ОСОБА_2, притягнути винних осіб до відповідальності (якщо вони працюють) або врахувати таку їх бездіяльність при проходженні ними атестації чи при проведенні конкурсу; надати їй обґрунтовану відповідь на всі питання, що порушені у скарзі від 14.04.2016р. та раніше поданих нею на адресу начальника ГУНП у Вінницькій області скаргах, відповідно до чинного законодавства; надати доручення підлеглим особам негайно здійснити розшук належних ОСОБА_2 транспортних засобів, тимчасово їх затримати та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський ВДВС Вінницького міського управління юстиції.

За результатами розгляду даної скарги, листом від 13.05.2016р. №20/К-259,285,289 за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Мороза Р.О. позивачу надано відповідь, у якій зазначено, що 04.12.2014р. до УДАІ УМВС України у Вінницькій області надійшла постанова «Про розшук майна боржника», винесена Староміським ВДВС Вінницького МУЮ щодо розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_2, а саме: «ЗИЛ 157», номерний знак НОМЕР_1, «TOYOTA LAND CRUISER», номерний знак НОМЕР_2, «RENAULT MASTER», номерний знак НОМЕР_3, та «DAIMLER-BENZ 123», номерний знак НОМЕР_4. В ході перевірки встановлено, що на ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки «ЗИЛ 157», номерний знак НОМЕР_1, та «TOYOTA LAND CRUISER», номерний знак НОМЕР_2. Після надходження постанови про накладення арешту на зазначені транспортні засоби з метою її виконання було орієнтовано особовий склад Державтоінспекції Вінницької області на розшук та затримання вищевказаних транспортних засобів, виставлено картки розшуку автомобілів в базах даних, а інформацію щодо розшуку таких транспортних засобів внесено до автоматизованої інформаційно-пошукової системи «Відеоконтроль-Рубіж», яка функціонує на стаціонарних постах ДПС. В разі виявлення розшукуваного автомобіля автоматизованою інформаційно-пошуковою системою «Відеоконтроль-Рубіж» співробітники ДПС зобов'язані зупинити зазначений транспортний засіб та діяти у відповідності до інструкцій. Також було накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій на вказані автомобілі та виставлено помітку в графі «Розшук» в базі «НАІС ДДАІ». При проведенні інструктажів співробітниками ДПС, які заступають на службу по забезпеченню безпеки дорожнього руху, доводяться орієнтування про розшукувані транспортні засоби та зосереджується увага на їх виявленні. За наслідками проведеної перевірки факти бездіяльності працівників поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_2, не знайшли свого підтвердження.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дослідивши подану ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області скаргу від 14.04.2016р. та надану за результатами розгляду цієї скарги відповідь (лист №20/К-259,285,289 від 13.05.2016р.), встановив, що вказане звернення (скаргу) розглянуто і вирішено у межах встановленого законом строку, при цьому, відповідачем об'єктивно та всебічної розглянуто (вирішено) порушені у скарзі (зверненні) питання та надано обґрунтовану відповідь, а тому доводи позивача про бездіяльності начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду її скарги, є неприйнятними.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності, дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник