Справа № 338/1375/16-а
Суддя: Битківський Л.М.
Дата ухвалення: 2016-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1375/16-а

29 грудня 2016 року смт.Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Битківський Л.М.,

секретаря Дякун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти №1 УПП м.Івано-Франківська ОСОБА_2 у якому поставив питання про визнання протиправною та скасування постанови від 26 листопада 2016 року, якою він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що 26.11.2016 року рухався транспортним засобом марки Мерседес р.н.з. АТ6006ВІ по вул. Шевченка в смт.Богородчани. Побачив, що позаду нього рухався патрульний автомобіль поліції, з якого в один момент через гучномовець поступила вимог негайно прийняти вправо та зупинитись. Вимогу працівника поліції він виконав відразу. При перевірці документів інспектор поліції став поводити себе упереджено, заявив про те, що він підозріло повільно рухався автомобілем. Його пояснення про те, що він погано себе почуває інспектор висміяв, безпідставно звинуватив його у тому, що він керує транспортним засобом у стані алкогольного спяніння. Оскільки екіпаж не мав алкотестера, то був викликаний інший патрульний автомобіль, на який прийшлось очікувати тривалий час. Після прибуття іншого екіпажу він пройшов тест, яким було підтверджено його абсолютну тверезість. Після цього, інспектор, не бажаючи визнавати безпідставність своїх вимог до нього, заявив про те, що притягне його до відповідальності за порушення правил зупинки автомобіля, а саме щодо того, що він здійснив зупинку ближче ніж 10 метрів до виїзду з прилеглої території. З інкримінованим порушенням він не погоджувався, оскільки обставин про які стверджував інспектор не відповідали фактичним, бо він здійснив зупинку на вимогу працівників поліції. Крім того, ніхто ніяких замірів відстані не проводив, жодної прилеглої території у місці його зупинки немає. Внаслідок такої свавільної поведінки поліцейського йому стало ще гірше, працівниками поліції було викликано швидку допомогу, яка прибувши, констатувала у нього підвищення артеріального тиску до показника 160/100 мм/рт.ст. 03.12.2016 року поштою отримав постанову про притягнення його до відповідальності за ст. 122 ч.1КК України за нібито допущене порушення п.15.9 ПДР. Винесена постанов не грунтується на жодному доказі, який би підтверджував обставини, що у ній викладені. Виходячи з наведеного просив постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності визнати протиправною та скасувати.

Інспектор Касіровський О.О. до суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.7 КУпАП, застосування уповноваженим на те органом і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетентності, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і обєктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з постановою інспектора патрульної поліції серії АР №808024 роти №1 УПП м.Івано-Франківську, лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 26.11.2016 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.122 КУпАП за порушення пункту 15.9 (и) Правил дорожнього руху, тобто за те, що, 26.11.2016 року о 11год.30 хв. на вул. Шевченка, 61а в смт.Богородчани здійснив зупинку ближче 10 метрів до виїзду з прилеглої території.

Вказана постанова, на думку суду, не відповідає вимогам ст. 283 КупАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом чи посадовою особою доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Вказана постанова не підтверджена жодними доказами вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Посилання на жоден з цих доказів у винесеній постанові немає.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст. 256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП протокол може не складатись у разі вчинення адміністративних порушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Однак, системний аналіз положень Кодексу, в т.ч. ч.5 ст. 258 КУпАП дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків коли порушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі. Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному аткі - Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства Внутрішніх справи №1376 від 06.11.2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року №1496/27941.

В іншому випадку, на думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.

Відповідно до пояснень позивача протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався попри те, що він заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення. Інспектор поліції не повідомив про розгляд адміністративної справи. Вказана позиція позивача підтверджується тим, що постанова на місці зупинки транспортного засобу йому не вручалась. Посилання на жоден доказ, який би спростовував позицію позивача у постанові немає.

За таких обставин, постанову, винесену інспектором поліції слід визнати протиправною та скасувати.

На підставі ст.ст.7, 258,293 КУпАП, керуючись ст.ст.159-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №808024, винесену інспектором Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську ОСОБА_2 26 листопада 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в 10-ти денний строк через суд першої інстанції.

Суддя Битківський Л.М.