Справа № 808/2401/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року (13 год. 25 хв.)Справа № 808/2401/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Мєднікової Р.О.

та представників

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 22.12.2015

від відповідача 1,2: ОСОБА_2, довіреність № 621/7/08-25-03-025 від 25.07.2016

від відповідача 3: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі іменується позивач) звернулась із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі іменується відповідач 1), Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі іменується відповідач 2), Головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_4 (далі іменується відповідач 3), в якому позивач просить суд:

- визнати дії Державної податкової інспекції в Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС України в Запорізькій області неправомірними стосовно проведення перевірки на підставі наказу від 06.11.2015 №260, оформлення її результатів актом від 11.12.2015 № 1254/08-25-17-020/НОМЕР_1;

- визнати неправомірними висновки зроблені за результатами перевірки, оформлені ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС України в Запорізькій області актом від 11.12.2015 №1254/08-25-17-020/НОМЕР_1;

- визнати дії посадовця ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС України в Запорізькій області ОСОБА_4 неправомірними стосовно проведення перевірки на підставі наказу від 06.11.2015 №260, оформлення її результатів актом від 11.12.2015 №1254/08-25-17-020/НОМЕР_1;

- визнати відсутність компетенції посадовця ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС України в Запорізькій області ОСОБА_4 стосовно проведення перевірки на підставі наказу від 06.11.2015 № 260, оформлення її результатів актом від 11.12.2015 №1254/08-25-17-020/НОМЕР_1;

- визнати дії Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС України в Запорізькій області неправомірними стосовно видання та направлення ФОП ОСОБА_3 податкової вимоги від 21.06.2016р. №413-23 форми «Ф»;

- визнати видану ДПІ в Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС України в Запорізькій області податкову вимогу від 21.06.2016р. №413-23 форми «Ф» незаконною та скасувати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії представників податкового органу стосовно призначення та проведення перевірки є незаконними, не відповідають положенням ст.ст. 20, 21, 75, 77, 81, 86 Податкового кодексу України. Зокрема, зазначає, що сам наказ на проведення перевірки не містить законних підстав для проведення перевірки, не відповідає наказу Мінфіна України від 02.06.2015 № 524 «Про порядок формування плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків». Перевірку призначено через 9 днів у складі посадової особи ОСОБА_4, яка приступила до перевірки без вручення направлення на перевірку. Також позивач заперечує проти висновків, викладених в акті перевірки, зокрема в частині відсутності первинних документів. Стверджує, що перевіряючи вилучала в позивача оригінали первинних документів, без складання будь-якого опису, та повертала їх частинами, а відтак підприємець наразі не може сказати чи всі документи були повернуті. Не погоджується позивач і з винесеною контролюючим органом податковою вимогою та зазначає, що будь-яких податкових повідомлень-рішень не отримувала, а відтак не існує узгоджених податкових зобовязань та відповідно і податкового боргу, вказаного у вимозі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав адміністративний позов з підстав, викладених вище.

Відповідач 1 адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 06.10.2016 вих. № 7778/10/08-25-10 посилається на те, що позивачем під розписку 06.11.2015 отримано повідомлення про проведення перевірки та копія наказу № 260 від 06.11.2015. Вказує, що за результатами проведеної фахівцями ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування і сплати податків та зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування за період з 11.10.2011 по 31.12.2014 встановлені порушення вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Стверджує, що на підставі акту перевірки контролюючим органом були винесені податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 № НОМЕР_2 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми «С» № НОМЕР_3, які направлялись на податкову адресу позивача, але повернулись без вручення 01.02.2016. З огляду на викладене вважає, що посадові особи контролюючого органу діяли в межах компетенції, а винесена податкова вимога є законною та обґрунтованою. Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача 1,2 підтримав заперечення, просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідач 3 у судове засідання жодного разу за викликом суду не зявився, письмові заперечення чи будь-які клопотання до суду не надходили.

У судовому засіданні 07.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Фахівцями ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків та зборів фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 по 31.12.2014; дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з 11.10.2011 р. по 31.12.2014 року за результатами якої складено Акт № 1254/08-25-17-020/НОМЕР_1 від 11.12.2015.

Перевіркою встановлено, зокрема, порушення підприємцем вимог:

- п. 138.2 ст. 138, п. п. 139.1.9. п. 139.1, ст.. 139, п. 164.1. ст.. 164 п. 177.2 177.4 п. п. 177.5.1. п. 177.5. ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, в частині завищення сум витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що призвело до перекручення даних податкової декларації про майновий стан і доходи про визначення сум оподаткованого чистого доходу за період 2012 - 2014 роки, у результаті чого донараховано суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 2270,93 гри. в т.ч. по періодах: за 2012 рік у сумі 1858,82 грн.; за 2013 рік у сумі 291,17 грн.; за 2014 рік у сумі 120,94. п. 1 ч. 1 ст. 4.; п. п. 1 п. 2 ч. 2 ст.6 ч.2 ч. 4 ст. 7; с. 1 ст. 8; ч. 2 п. З ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-УІ (зі змінами та доповненнями), в частині неповного нарахування перерахування сум єдиного внеску у розмірі 5253,41 грн., в т.ч.: за 2012 рік у сумі 4300,06 грн.; за 2013 рік на суму 673,56 грн., за 2014 р. на суму 279,79 грн.

- п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/98-ВР зі змінами та доповненнями, в частині відсутності обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснення продажу товару, який не був підтверджений первинними документами(видатковими накладними) та який не відображено в книзі обліку доходів та витрат підприємця, на суму 15139,51 грн., в т.ч. по періодах: за лютий - травень 2012 року на суму 12392,11 грн.; за січень - лютий 2013 року на суму 1941,10 грн.; за січень 2014 рік на суму 806,30 грн.

На підставі акту перевірки № 1254/08-25-17-020/НОМЕР_1 від 11.12.2015 ДПІ у Заводському районі були винесені податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 29.12.2015 на суму ПДФО 2270,93 грн. та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми «С» № НОМЕР_3 від 29.12.2015 на суму 30 279,02 грн. Зазначені ППР направлялись на податкову адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення 29.12.2015 та повернуті на адресу ДПІ за закінченням терміну зберігання 01.02.2016.

11.01.2016 до ДПІ у Заводському районі надійшли відомості з ЄДР щодо державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу ОСОБА_3С, а саме: зміна місцезнаходження.

Зазначені вище ППР в адміністративному або судовому не оскаржувались.

21.06.2016 ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області виставлена позивачу податкова вимога форми «Ф» № 413-23, яка отримана ФОП ОСОБА_3 07.07.2016.

Вважаючи протиправними дії посадових осіб контролюючого органу та з вимогою визнати незаконною і скасувати податкову вимогу від 21.06.2016 №413-23 форми «Ф» ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Відповідно до п. 77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Судом зясовано, що 06.11.2015 начальником ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_5 винесено наказ № 260, яким встановлено необхідність проведення з 16.11.2015 документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 11.10.2011 по 31.12.2014 тривалістю 10 робочих днів.

Того ж дня, 06.11.2015 ФОП ОСОБА_3 вручено повідомлення та копію наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія розписки № 7028/10/08-25-17-019.

Посилання позивача на те, що йому не зрозуміло на підставі чого його включено у план-графік проведення планових перевірок, суд вважає таким, що виходить за межі заявлених позовних вимог, оскільки ФОП ОСОБА_3 не ставиться питання законності дій контролюючого органу щодо включення її до плану-графіка. Крім того, наказ № 260 від 06.11.2015 позивач також не оскаржує. А відтак, останній вважався чинним та таким, що підлягав виконанню.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Пунктом 77.6 ст. 77 ПК України передбачено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У матеріалах справи міститься копія направлення від 16.11.2015 № 113 з відміткою позивача про його предявлення 16.11.2015 об 11год.30 хв.

Таким чином, доводи викладені в адміністративному позові щодо непредявлення направлення не відповідають дійсності.

Щодо посилань позивача на те, що посадовою особою контролюючого органу не було предявлено службове посвідчення суд дослідивши відхиляє, оскільки матеріали справи не містять будь-яких документальних підтверджень вказаній обставині. Зокрема, це міг бути оформлений факт не допуску до проведення перевірки за вказаною обставиною. Але, позивач не скористався своїм правом, а відтак наразі позбавлений можливості посилатись на такі обставини.

27.11.2015 в. о. начальника ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя А.І. Рижиковим винесено наказ № 280 про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 протягом 5 робочих днів починаючи з 30.11.2015.

Такі дії керівника податкового органу узгоджуються із положенням абз. 2 п.82.1 ст. 82 ПК України яким визначено, що продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

Тобто, вказана норма не вимагає будь-якого обґрунтування необхідності продовження терміну перевірки, а відтак посилання позивача на відсутність підстав для її продовження, суд вважає законодавчо необґрунтованими.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 85.8 ст. 85 ПК України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Пунктом 85.5 ст. 85 ПК України визначено, що забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

На стор. 7 акту перевірки № 1254/08-25-17-020/НОМЕР_1 від 11.12.2015 викладено перелік документів, що використані під час проведення перевірки. При цьому зазначено, що опис наданих до перевірки документів складено особисто фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

До письмових заперечень відповідач 1 додав копії складених позивачем описів документів від 16.11.201 (на 1 арк.) та 20.11.2015 (на 1 арк.).

Із наданих суду письмових доказів неможливо встановити чи всі документи передавались в оригіналах, чи це були засвідчені копії, бо відповідних позначок описи не містять.

В той же час, суд виходить з того, що вказані документи підприємець надавав особисто, за власноруч складеними описами, а відтак будь-якого вилучення первинної бухгалтерської документації посадовою особою контролюючого органу не вчинялось.

Тому, посилання позивача та його представника в цій частині суд вважає безпідставними.

Щодо незгоди позивача із висновками, викладеними в акті перевірки суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Тобто, за змістом наведеної норми Конституції України, судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

В свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення , що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Водночас, за відсутності об'єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються із нормами п.1, 8 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 4, ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах, що має місце лише у тому випадку, коли сталися зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Слід зазначити, що висновки посадових осіб, зазначені в акті, є лише думкою цих осіб щодо поведінки платника податків.

Відповідно до викладеного, діяльність із складання актів є службовою діяльністю працівників контролюючого органу на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання платником податків податкової дисципліни. Тому, як власне акт, так і дії посадових осіб контролюючого органу із складання цього акту не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім права на надання зауважень до акту перевірки. Водночас, таке право виникає у зв'язку із самим фактом складення акту безвідносно до його конкретного змісту.

Також, наявність акту чи включення до його змісту певних висновків самі собою не створюють жодних перешкод для діяльності платника податків. Тому ці висновки, а так само і відповідні дії посадових осіб контролюючого органу не заважають у набутті платником податків певних матеріальних чи нематеріальних благ. Водночас, характерною ознакою охоронюваного законом інтересу відповідно до правової позиції Конституційного Суду України є саме прагнення особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб.

Отже, відсутність перешкод у діяльності особи зумовлює відсутність порушень у реалізації охоронюваних законом інтересів особи, оскільки в такому разі правомірне прагнення особи до набуття певних благ не обмежується.

В разі, якщо платник податків вважає, що викладена в акті інформація є такою, що не відповідає дійсності та/або зашкоджує його діловій репутації, такий платник податків не позбавлений можливості здійснити захист своєї ділової репутації в порядку цивільного чи господарського судочинства.

Враховуючи викладене, ані акт, ані дії посадових осіб із включення до такого акту певних висновків не породжують правових наслідків для платника податків, тобто не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків для платника податків.

Щодо наявності компетенції у перевірячого відносно проведення перевірки, складання акту тощо суд зазначає наступне.

Компетенція - сукупність повноважень, прав та обов'язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов'язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Повноваження контролюючих органів визначені в ст. 19-1 ПК України, а права та обовязки закріплені в ст.. 20 та 21 ПК України відповідно.

Зокрема, серед прав податкового органу закріплені такі як проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, повязану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; тощо. Перелік вказаних прав контролюючого органу не є вичерпним.

Пунктом 86.1 ст. 86 ПК України встановлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що інспектор податкової та митної справи І рангу ОСОБА_4 мала відповідну компетенцію як на проведення перевірки (наказ, направлення тощо), так і оформлення її результатів, зокрема у вигляді акту.

У звязку із цим, вимоги ФОП ОСОБА_3 в частині визнання відсутності компетенції посадовця ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС України в Запорізькій області ОСОБА_4 стосовно проведення перевірки на підставі наказу від 06.11.2015 № 260, оформлення її результатів актом від 11.12.2015 № 1254/08-25-17-020/НОМЕР_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до абз.2,3 п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

В свою чергу, п. 45.1 ст. 45 ПК України встановлено, що платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Судом зясовано, на підставі поданих до суду оригіналів та належним чином засвідчених копій документів, що податкові повідомлення-рішення надсилались рекомендованим листом про вручення від 29.12.2015 за місцем податкової адреси позивача : 69067, м. Запоріжжя, вул. Автодорівська, 2. Однак, вказана кореспонденція повернулась до податкового органу без вручення 01.02.2016 з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання».

При цьому суд зазначає, що контролюючий орган, лише 11.01.2016 (після відправлення податкових повідомлень-рішень) отримав інформацію з Єдиного державного реєстру щодо державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_3

В свою чергу, задля усунення негативних наслідків, позивач не виконав покладений на нього абз. 1 п. 45.1 ст. 45 ПК України обовязок щодо визначення своєї податкової адреси.

У звязку із цим, суд доходить висновку, що направлення податкових повідомлень-рішень контролюючим органом здійснено у встановлений ПК України спосіб та за належною адресою позивача.

Згідно з абз. 3 п. 58.3 ст. 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Отже, враховуючи положення абз. 3 п. 58.3 ст. 58 ПК України податкові повідомлення-рішення надіслані податковим органом 29.12.2015, слід вважати врученими платнику податків, позивачу у справі.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Оскільки штемпель пошти про повернення кореспонденції згідно вимог абз. 3 п. 58.3 ст. 58 ПК України вважається датою вручення податкових повідомлень-рішень, то строк сплати донарахованих зобовязань закінчується 10.02.2016.

Донараховані суми зобовязань позивач не сплатив, податкові повідомлення-рішення ані в адміністративному, ані в судовому порядку не оскаржував.

Тому, станом на 11.02.2016 у позивача виник податковий борг по штрафних санкціях з кодом 21080900 в сумі 30 279,02 грн. та з податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 734,79 грн. (з урахуванням наявної в інтегрованій картці платника податків переплати у розмірі 103,89 грн.). За даними облікової картки платника податків з податку на доходи фізичних осіб платником сплачено 1 127,33 грн. платіжним дорученням від 18.04.2016 № 581, у звязку із чим борг за кодом платежу 11010500 склав 1 625,22 грн., у т.ч. 17,76 грн. пеня, нарахована відповідно до ст. 129 ПК України.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

21.06.2016 ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області виставлена ОСОБА_3 податкова вимога № 413-23 про необхідність сплати 31 904,24 грн. боргу, з них 30 279 грн. штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів, а також 1625,22 грн. податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наявними у справі та дослідженими судом доказами підтверджується правомірність дій посадових осіб контролюючого органу при призначенні, проведені та оформлені документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3, а також винесені податкової вимоги № 413-23 від 21.06.2016.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві та підтримані представником під час розгляду справи по суті не знайшли свого підтвердження, а відтак відхиляються судом з підстав викладених вище.

З

огляду на викладене, у задоволені адміністративного позову суд відмовляє повністю.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 160, 163, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко