Справа № 2а - 1347/09/1470
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2016 р. Справа № 2а - 1347/09/1470

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПрокурора Доманівського району Миколаївської області,
в інтересах держави в особіРобочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття - Доманівського районного центру зайнятості,
до за участю: представника позивача: Лацановська О.М. прокурора: Коткова В.А. представника відповідача: ОСОБА_2Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
проповернення дотації на працевлаштування,
В С Т А Н О В И В:

Прокурор Доманівського району Миколаївської області звернувся до адміністративного суду в інтересах держави в особі робочого органу дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття - Доманівського районного центра зайнятості до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення дотацій на працевлаштування безробітного в сумі 10419,91 гривень.

Свої позовні вимоги прокурор з позивачем обґрунтували тим, що відповідачкою були порушені договір з Доманівським районним центром зайнятості, а саме п.2.3.1, п.2.3.4 щодо звільнення працевлаштованої за направленням Центру зайнятості ОСОБА_4 за угодою сторін.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, свої заперечення обґрунтувала тим, що ОСОБА_4, яка працювала в неї за направленням Центру зайнятості виявила бажання звільнитися за власним бажанням у зв'язку з тим, що їй на той час потрібно було доглядати тяжко хворим чоловіком. Оскільки вона не розумілася у трудовому законодавстві, звернулася разом з ОСОБА_4 за порадою до інспектора Доманівського районного центру зайнятості, яка порадила оформити звільнення саме за ст.36 п.1 КЗпПУ (за угодою сторін). В подальшому, коли стало відомо, що працівник Центру зайнятості надав таку пораду з метою створення підстав для повернення коштів, підставу для звільнення було змінено на ст.36 п.4 КЗпПУ звільнення за власним бажанням. З цього приводу ОСОБА_3 зверталась до адміністративного суду, який визнав, що запис про причини розірвання трудового договору звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ за згодою сторін не відповідає фактичним намірам сторін договору, а наказ №9 від 13.02.09 про відшкодування ФОП ОСОБА_3 коштів на користь Центру зайнятості визнано протиправним та скасовано (справа №2а-4573/09/1470).

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

26.04.07 Доманівський РЦЗ уклав договір №143 з ФОП ОСОБА_5, відповідно до якого, остання як роботодавець працевлаштовує на постійну роботу за направленням РЦЗ безробітну ОСОБА_6, а центр зайнятості надає дотацію для покриття витрат на заробітну плату працевлаштованій за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання роботодавцю дотацій на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Мінпраці від 10.01.2001 року.

27.04.07 наказом ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_4 прийнята на роботу продавця продовольчих товарів з 27.04.2007 року згідно трудового договору.

27.10.08 ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_3 з заявою про звільнення її власним бажанням у зв'язку з хворобою чоловіка та необхідністю догляду за ним.

27.10.08 ФОП ОСОБА_3 видала наказ №5 про звільнення ОСОБА_4 у зв'язку з розірванням трудового договору, без посилання на конкретні статті та пункти КЗпПУ.

27.10.08 в трудовій книжки ОСОБА_4 було зроблено ФОП ОСОБА_3 запис про звільнення її за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпПУ.

24.03.10 ФОП ОСОБА_3 винесено наказ про зміну формулювання підстав звільнення працівника, відповідно до якого змінено підставу звільнення ОСОБА_4 у наказі №5 від 27.10.08 зі п. 1 ст.36 КЗпПУ за згодою сторін, на п.4 ст.36 КЗпПУ за власним бажанням.

24.03.10 у трудову книжку ОСОБА_4 було внесено запис про зміну підстав її звільнення.

Відповідно до ст.30 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Фондом може надаватися дотація роботодавцям для працевлаштування безробітних, у тому числі молоді на перше робоче місце у розмірі витрат на заробітну плату прийнятих за направленням державної служби зайнятості осіб (але не вище за середній рівень у галузях національної економіки відповідної області) в розрахунку на рік.

Відповідно до п.15 Порядку надання роботодавцю дотацій на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Мінпраці № 1 від 10.01.01 (якій діяв на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення гарантій зайнятості осіб (розірвання трудового договору з працівником, працевлаштованим за направленням державної служби зайнятості, до закінчення двох років з дня працевлаштування у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату, за угодою сторін (пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України) , через невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 Кодексу законів про працю України)) роботодавець повертає суму одержаної дотації в повному обсязі з урахуванням індексації на рівень інфляції (обчислюється шляхом множення суми отриманої дотації на добуток індексу зростання цін на споживчі товари від місяця початку отримання дотації до місяця, що передує місяцю її повернення, поділених на 100) (щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом).

Суд виходить з того, що підставу припинення трудового договору можуть визначати лише сторони цього договору, а саме ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Матеріалами справи підтверджено те, що ОСОБА_4 мала намір звільнитися за власним бажанням, у зв'язку з цим і подавала відповідну заяву. Після виявлення помилки у підставах звільнення, як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 здійснювали дії щодо її виправлення.

Так, у вересні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до Доманівського районого суду Миколаївської області з позовною заявою про зміну підстав звільнення, яка була повернута позивачки за ст.121 ЦПК України з процесуальних причин.

ОСОБА_3 звернулась з адміністративним позовом до Доманівського районного центру зайнятості про скасування наказу №9 від 13.02.09 про відшкодування нею отриманої дотації.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.09.11 по адміністративній справі №2а-4573/09/1470 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, наказ №9 від 13.02.09 визнаний протиправним та скасований. При цьому, в судовому рішення встановлено, що запис у трудовому договорі про звільнення на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін не відповідає намірам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Цей запис зроблений за підказкою працівника Центра зайнятості ОСОБА_7, яка ввела їх в оману, використавши їхню обоюдну згоду на звільнення працівника у зв'язку з необхідністю догляду за хворим чоловіком.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суд від 05.09.12 та Вищого адміністративного суду України від 25.08.16, зазначена постанова суду залишена без змін.

Таким чином, помилкова запис у трудовій книжки ОСОБА_4 про звільнення її за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпПУ, яка в подальшому була змінена на п.4 ст.36 КЗпПУ за власним бажанням, та помилковість якої доведена постановою МОАС по справі №2а-4573/09/1470, не дає можливості для стягнення коштів на користь позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» взагалі не було передбачено право Центру зайнятості стягувати з роботодавців отримані ним дотації за порушення умов створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних.

Таке право було передбачено лише п.15 Порядку.

Разом з тим, в теперішній час, Порядок втратив чинність відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України №123 від 18.03.13, а ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виключена на підставі Закону №5067-VI від 05.07.12.

За таких обставин, у суду відсутні як фактичні так і правові підставі для задоволення позову.

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 26.12.16

Суддя В.В. Біоносенко