Справа № 725/5894/16-а
Суддя: Стоцька Л. А.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/5894/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2016. Суддя Першотравневого районного суду м. Чернівці Стоцька Л. А., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій та бездіяльності неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій та бездіяльності неправомірними.

Посилався на те, що являється учасником бойових дій. Частиною пятою ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року йому як учаснику бойових дій передбачено щорічно до 05 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Однак, у 2016 році йому було проведено виплату зазначеної допомоги у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а саме у розмірі 920 гривень. Таким чином, у 2016 році зазначену допомогу йому було виплачено не в повному обсязі, оскільки її дійсний розмір становить 5650 гривень.

25.11.2016 року він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про виплату допомоги у повному розмірі, на що отримав письмову відповідь, що разова грошова допомога виплачена в повному обсязі.

З вказаною відмовою він не погоджується та вважає такі дії відповідача протиправними.

Просив визнати дії Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради щодо відмови їй у донарахуванні та доплаті щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік неправомірними та зобовязати відповідача здійснити йому як особі зі статусом «Учасник бойових дій» перерахунок допомоги до 05 травня в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми, та провести виплату у розмірі 4730 гривень.

15.12.2016 року по адміністративній позовній заяві до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради було відкрито скорочене провадження.

28.12.2016 року відповідачем через канцелярію суду було подано заперечення на адміністративну позовну заяву.

Розглядаючи подану заяву, суд виходить із положень ч.4 ст.183-2 КАС України, у відповідності до яких суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для розгляду даної справи в загальному порядку.

За таких обставин, оцінивши обставини, викладені позивачем у своєму позові, та зазначені відповідачем обставини в письмових запереченнях на позов, вважаю, що є достатні підстави для прийняття в порядку скороченого провадження законного та обгрунтованого судового рішення.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 28.02.2005 року набув статус учасника бойових дій (а.с.5).

Таким чином, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

25.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради з заявою про донарахування та виплату частини одноразової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік у сумі 4730 гривень (а.с.3).

Листом від 06.12.2016 року відповідачем було відмовлено у задоволенні заяви (а.с.4).

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року визначено, що учасникам бойових дій щорічно до 05 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

За змістом ч.1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

02.03.2016 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань», якою визначено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень (п. 2 ч. 1).

Таким чином, станом на день виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у квітні 2016 року розмір зазначеної допомоги визначався Законом «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Допомогу у визначеному Кабінетом Міністрів України розмірі ОСОБА_1 було виплачено у повному розмірі, що не заперечував позивач у поданій ним до суду адміністративній позовній заяві.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень. Додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Тобто, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Суд також зауважує, що на час розгляду судом справи положення Закону України від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» є чинним та у визначеному законом порядку такими, що не відповідають Конституції України не визнавались.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви від 06.12.2016 року, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19 Конституції України, ст.ст.6, 8, 9, 10, 11, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 183-2 185, 186 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій та бездіяльності неправомірними відмовити.

Копію цієї постанови не пізніше наступного дня після її прийняття надіслати сторонам рекомендованим листом із повідомленням.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_2 Л. А.