Справа № 824/812/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 грудня 2016 р. м. Чернівці справа № 824/812/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Козак В.І.

сторони в судове засідання не зявилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, відділу Дергеокадастру у Герцаївському районі Чернівецької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити дії.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в якому просить:

- визнати незаконними відмови Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 16.06.2016 р. листом № Г - 1206/0-1441/6-16 та від 01.07.2016 р. № 1616/6016 щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,0062 га із земель запасу Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) в урочищі "Таможня", яка перебуває в його користуванні;

- визнати незаконним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 20.04.2016 р. №24-364/14-16-СГ, яким громадянину ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,50 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (01.03), з подальшою передачею її у власність;

- визнати незаконним і скасувати погодження Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області проекту землеустрою щодо відведення громадянину ОСОБА_2 земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області площею 1,4220 га, частина якої площею 1,062 га не вилучалась і перебуває у його відкритому володінні та користуванні;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області вирішити питання відносно надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,0062 га із земель запасу Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) в урочищі "Таможня", яка перебуває в його користуванні;

- скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку за гр. ОСОБА_2 за проектом землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_2 земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області площею 1,4220 га, частина якої площею 1,062 га не вилучалась і перебуває в відкритому володінні та користуванні ОСОБА_1

26.12.2016 р. представником позивача подано до суду заяву (вх. № 8582) про закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При вирішенні питання про закриття провадження у справі, представник позивача просив також повернути сплачений судовий збір.

Відділ Дергеокадастру у Герцаївському районі Чернівецької області подав до суду заяву про розгляд справи без участі його представника.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявився, явку представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомленні про дату час та місце судового засідання.

Частиною ч. 4 ст. 122 КАС України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи положення ст. ст. 122 та 128 КАС України, суд вважає, що немає перешкод для розгляду поданої представником позивача заяви, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обовязково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом із тим, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та відповідно не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, в редакції чинній на час спірних правовідносин) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Приписами ст. 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. № 15, реалізує Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-премєр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

У відповідності з п.п. 31 п. 4 Положення № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Таким чином, відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положеннями ст. 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

З аналізу наведених норм випливає, що рішенням про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявленням власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

У постанові Верховного Суду України у справі № 21-19а16 від 25.10.2016 р. зазначено, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 11.10.2016 р. у справі №21-2158а16, висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст. 2442 КАС України.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо: відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,0062 га із земель запасу Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) в урочищі "Таможня" та зобов'язання відповідача вирішити питання відносно надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки; надання відповідачем третій особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,50 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (01.03), з подальшою передачею її у власність та скасування погодження проекту землеустрою щодо відведення третій особі вказаної земельної ділянки у власність; скасування державної реєстрацію прав на земельну ділянку за третьою особою.

Оскільки предметом вказаного позову є правильність формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, а також в подальшому правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки, суд приходить до висновку, що вказана справа не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не зважаючи на те, що стороною у справі є фактично суб'єкт владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на справи стосовно прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність або користування (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, оскільки виникає спір про цивільне право та має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Вирішуючи питання про повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду; 5) закриття (припинення) провадження у справі.

Частиною 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір, що підтверджується квитанціями № 0.0.628129401.1 від 04.10.2016 р. у розмірі 551,20 грн., № 0.0.631239720.1 від 11.10.2016 р. в розмірі 1653,60 грн., № 0.0.631239303.1 від 11.10.2016 р. в розмірі 137,80 грн. та № 0.0.648606987.1 від 11.10.2016 р. в розмірі 551,20 грн.

Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що позивач сплатив за подання адміністративного позову судовий збір в сумі 2893,80 грн. (551,20 грн. + 1653,60 грн. + 137,80 грн. + 551,20 грн.), а провадження у справі закрито, суд вважає за необхідне повернути позивачеві сплачений ним судовий збір.

Оскільки, за подання позову позивачем було сплачено судовий збір, а в подальшому провадження у справі закрито, суд вважає, що наявні підстави для повернення позивачу сплаченої ним суми судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 49, 51, 122, 136, 167 та ст. 157 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву задовольнити.

2. Закрити провадження у справі № 824/812/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, відділу Дергеокадастру у Герцаївському районі Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити дії.

3. Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір в сумі 2893,80 грн. сплачений згідно квитанцій № 0.0.628129401.1 від 04.10.2016 р., № 0.0.631239720.1 від 11.10.2016 р., № 0.0.631239303.1 від 11.10.2016 р. та № 0.0.648606987.1 від 11.10.2016 р.

Ухвала суду першої інстанції, згідно із ч.1 та 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, відповідно до ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3, 7 ст. 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.К. Левицький

Повний текст ухвали складено 29 грудня 2016 р.