Справа № 130/1733/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 130/1733/16-а

27 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про постановлення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Леляцької сільської ради Жмеринського району, Леляцького сільського голови Смущака Олександра Петровича про визнання протиправними дій та бездіяльності,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Леляцького сільського голови Смущака Олександра Петровича, Леляцької сільської ради Жмеринського району в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправними дії Леляцького сільського голови по винесенню ним розпорядження № 9 від 7 липня 2016 року "Про розгляд звернення ОСОБА_1", скасувати це розпорядження, визнати протиправною бездіяльність сільської ради щодо невжиття заходів по скасуванню цього розпорядження та неприведення його у відповідність до норм чинного законодавства.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано розпорядження Леляцького сільського голови від 07.07.2016 "Про розгляд звернення від ОСОБА_1". В решті позовних вимог відмовлено.

14 грудня 2016 року представником апелянта подано заяву про винесення додаткового судового рішення стосовно витрат при розгляді справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява про постановлення додаткового рішення не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, у своїй заяві представник апелянта, посилаючись на пункт 3 частини 1 статті 168 КАС України, просить суд постановити додаткове судове рішення, яким вирішити питання про судові витрати, а саме: компенсувати понесені апелянтом витрати на правову допомогу.

Виходячи з положень частин 1, 2, 4 статті 94 КАС України компенсація витрат на правову допомогу - це надана нормами Кодексу перевага фізичним та юридичним особам - позивачам у справі, оскільки суб'єкт владних повноважень може компенсувати лише витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

У частині 2 статті 16 КАС України зазначається, що для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Як зазначено в частині 1 статті 90 КАС України, до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

При цьому, виходячи з положень статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу: у судовому засіданні; під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Отже, з наведених правових норм вбачається, що правовою допомогою в адміністративному процесі визнається допомога правового характеру лише адвоката або, у визначених законом випадках, іншого фахівця у галузі права, які її надають на підставі договору.

Разом з цим, судові витрати, в тому числі на правову допомогу, повинні бути пов'язані тільки з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених законом обставин: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що окремих процесуальних дій поза судовим засіданням під час розгляду даної справи не вчинялось, з матеріалами справи адвокат не ознайомлювався, участі в судових засіданнях адвокат не приймав.

Крім цього, в порушення положень ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 6 та ст. 17 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не додано витяг з Єдиного реєстру адвокатів України на момент подання вимог про відшкодування правової допомоги.

Відтак, апелянтом не надано суду розрахунку, що відповідає вимогам Закону України від 20.12.2011 № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", та належним чином підтверджує його витрати на правову допомогу.

Колегія суддів також звертає увагу, що питання, щодо якого апелянт просить постановити додаткове судове рішення, уже вирішувалось постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, у якій суд відмовив апелянту у компенсації судових витрат через відсутність на це законних підстав.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про постановлення додаткового судового рішення щодо компенсації апелянту судових витрат.

Керуючись ст.ст. 90, 98, 168 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Білоус О.В.