Справа № 816/1271/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/1271/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідача Новосанжарського відділення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
про скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

10.08.2016 ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Новосанжарського відділення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 31.05.2016 №40885-0000, яким визначене суму податкового зобов`язання з орендної плати в розмірі 54814,72 грн.

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 31.05.2016 №40885-0000 прийняте всупереч чинному законодавству України, є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання з'явився, надав клопотання, у якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести у порядку письмового провадження за його відсутності.

У судове засідання з'явився представник відповідача, надав клопотання, у якому просив розгляд справи провести у порядку письмового провадження за його відсутності.

Відповідач попередньо подав до суду письмові заперечення проти позову, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.17-18). У письмових запереченнях відповідач наполягав на тому, що позивач фактично користується земельною ділянкою, площею у розмірі 0,9023 га, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Новосанжарський район, смт. Нові Санжари, вул.Полтавська, 4, а отже, має сплачувати орендну плату за земельну ділянку, як-то обумовлено приписами статті 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03.12.2013 є власником 447/5000 часток нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: Полтавська область, Новосанжарський район, смт. Нові Санжари, вулиця Полтавська, будинок 4 (а.с.6). Право власності на об'єкт нерухомого майна зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.7).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.06.2014 ОСОБА_1 є власником 17/100 часток нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: Полтавська область, смт. Нові Санжари, вулиця Полтавська, № 4 (а.с.8-9). Право власності на об'єкт нерухомого майна зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.10).

31.05.2016 Новосанжарським відділенням Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області винесено податкове повідомлення-рішення №40885-0000, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб у розмірі 54814,72 грн (а.с.20).

Позивач, не погоджуючись з правомірністю прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 31.05.2016 №40885-0000, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із статтею 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Підпунктами 288.2, 288.3 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Також, підпунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України обумовлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та Новосанжарською селищною радою не було укладено договорів оренди земельної ділянки, а отже, на думку позивача, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування орендної плати.

Суд не погоджується з даним твердження позивача з огляду на наступне.

Зі змісту Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Податкового кодексу України вбачається, що користування землею в Україні є платним.

Відповідно до частини першої статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України обумовлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно зі статтями 269 та 270 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Отже, суд дійшов висновку, що незалежно від оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, особа, яка є власником будівлі, споруди (їх частини) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачує земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 (справа №К/800/54498/15).

Позивач не спростовує факту користування нерухомим майном, у тому числі і земельними ділянками, на яких розташоване відповідне нерухоме майно, а лише доводить суду про відсутність обов'язку сплати земельного податку в зв'язку з неукладенням договорів оренди.

Таким чином, посилання позивача на відсутність укладеного договору оренди землі є безпідставним та необґрунтованим.

Матеріали справи свідчать, що рішенням № 9 п'ятої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області від 29.01.2016 "Про встановлення податку на майно в частині плати за землю на території Новосанжарської селищної ради на 2016 рік" установлено на території Новосанжарської селищної ради податок на майно в частині плати за землю та затверджено Положення про плату за землю на території Новосанжарської селищної ради (а.с.55 з.б.-60).

Рішенням № 20 п'ятої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області від 29.01.2016 "Про затвердження ставок земельного податку на 2016 рік" затверджено ставки земельного податку відповідно до виготовленої нормативно-грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації 5,7277 на 2016 рік по п'яти економіко планувальних зонах (а.с.55).

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

За приписами статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Водночас відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Пункт 10.3 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом /підпункт 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України/.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зазначена норма узгоджується з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно із пунктом 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Суд звертає увагу, що законодавцем при прийнятті Закону України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким фактично запроваджено податок на майно, у тому числі, плати за землю, одночасно не було внесено зміни до підпункту 12.3.4 пункту 12.3, пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та не встановлено виключення для плати за землю, в частині введення його в дію в іншому порядку, ніж як у тому, що визначений статтею 12 Податкового кодексу України.

Таким чином, порядок введення та застосування податку на майно (плата за землю) має відбуватися в порядку, визначеному законом.

З урахуванням викладеного, для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2016 році, таке рішення мало бути прийнято до 15.07.2015.

Оскільки рішення п'ятої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області № 20 від 29.01.2016 "Про затвердження ставок земельного податку на 2016 рік" прийняте 29.01.2016 та не оприлюднене до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період), як того вимагає підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2017 року.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого адміністративного суду України від 30.08.2016 у провадженні №К/800/8077/16 (№ рішення в ЄДРСР 60223298).

В іншому випадку застосування контролюючим органом положень вказаного рішення у 2016 році при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Отже, суд дійшов висновку, що рішення п'ятої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області № 20 від 29.01.2016 "Про затвердження ставок земельного податку на 2016 рік" прийняте та введене в дію з порушеннями норм податкового законодавства, а отже, не може слугувати підставою для обрахування розміру орендної плати за земельну ділянку за 2016 рік.

Крім того, суд зазначає, що наявний у матеріалах справи "Розрахунок орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, грошова оцінка яких проведена станом на 26 січня 2016 року" складено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, проте, власником нежитлових будівель відповідно до договору дарування від 03.12.2013 та договору купівлі-продажу від 27.06.2014 та, відповідно, і користувачем земельних ділянок є фізична особа ОСОБА_1 Також, зазначений розрахунок не містить дати складання та методики здійснення обрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку.

Як слідує з розрахунку, обчислення розміру орендної плати проведено станом на 26.01.2016, однак, рішення п'ятої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області № 9 "Про встановлення податку на майно в частині плати за землю на території Новосанжарської селищної ради на 2016 рік" та рішення № 20 "Про затвердження ставок земельного податку на 2016 рік", що слугували підставою для проведення розрахунку, прийняті 29.01.2016.

Приписами підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до повноважень суду, встановлених частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі заявлених позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 31.05.2016 №40885-0000 і визнати протиправним та скасувати вказане рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Новосанжарського відділення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (Новосанжарське відділення) від 31.05.2016 № 40885-0000.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новосанжарського відділення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна