Справа № 757/37867/16-а
Суддя: Гладун Х. А.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року cуддя Печерського районного суду Гладун Х.А., розглянувши в порядку скороченого провадження відповідно до ст. 183-2 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Пенсійного фонду України, Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить визнати дії відповідачів протиправними, зобов`язати відповідачів вчинити певні дії та відшкодувати моральну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення протиправних дій.

В обґрунтування адміністративного позову зазначив, що з січня 2015 р. йому перераховувалася пенсія на поточний рахунок НОМЕР_3, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приват банк» (МФО 320649). Однак, у липні 2016 року відповідачі припинили перерахування пенсії на зазначений картковий рахунок, посилаючись на необхідність відкриття рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України». Позивач, вважає дії відповідачів протиправними, такими, що порушують його право на самостійний вибір банківської установи та призводять до дискримінації особи, що була вимушена змінити своє місце проживання.

В письмових запереченнях Пенсійного фонду України, що надійшли на адресу суду, співвідповідач просив у задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на те, що скарга позивача розглянута Пенсійним фондом України в порядку Закону України «Про звернення громадян», відповідь надана Позивачу містить роз`яснення щодо застосування норм чинного законодавства і носить рекомендаційний характер. Зазначає, що питання призначення та виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», відповідно до норм якої виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими для виконання.

В письмових запереченнях Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві що надійшли на адресу суду, співвідповідач просив у задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за вислугу років згідно з Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а питання призначення та виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам регулюється Кабінетом Міністрів України. Позивач до УПФ з заявою про виготовлення електронного пенсійного посвідчення не звертався, вимоги чинного законодавства щодо отримання такого посвідчення та відкриття рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України», як це передбачено постановою КМУ № 637 від 05.11.2014 року, не виконав, тому йому припинено виплату пенсії шляхом перерахування на рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк».

З матеріалів позову вбачається, що позивач раніше проживав за адресою: АДРЕСА_2 На даний час перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № НОМЕР_1 від 11.11.2014 року про взяття на облік особи.

З 28.04.2009 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з 01.11.2014 року позивач перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні ПФУ в м. Києві, яке здійснює нарахування та виплату пенсії позивачу.

Як вказує позивач, до липня 2016 року він отримував пенсію шляхом зарахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_2, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», однак, у липні 2016 року відповідач-2 припинив перерахування пенсії на зазначений картковий рахунок, посилаючись на необхідність відкриття рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України».

У липні позивач звернувся зі скаргою-вимогою до Пенсійного фонду України та Лівобережного об'єднаного управління ПФУ в м. Києві, з вимогою поновити виплату пенсії, шляхом перерахування на рахунок відкритий ПАТ КБ «Приватбанк».

Листом Пенсійного фонду України від 12.07.2016 за № 8669/К-11; 902/К-109 позивача повідомлено про те що, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» , починаючи з липня 2016 року виплата пенсій, що призначені внутрішньо переміщеним особам здійснюється виключно в установах ПАТ «Державний ощадний банк України».

Листом Лівобережного об'єднаного управління ПФУ в м. Києві від 20.07.2016 р. №7398/14/к-746 позивача повідомлено про те що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 р. № 167 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» з 01.07.2016 р. виплата пенсій, що призначені внутрішньо переміщеним особам здійснюється виключно в установах ПАТ «Державний ощадний банк України».

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Базовим нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади й механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсії, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить йому.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Положенням про Пенсійний фонд, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, передбачено, що Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб » для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 10 цього Закону визначено, що Кабінет Міністрів України , зокрема, координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Цією Постановою встановлено, що, починаючи з 1 липня 2016 року, виплата соціальних виплат за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Для ідентифікації одержувачів соціальних виплат, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати їм соціальних виплат здійснюється емісія платіжних карток із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису. Для одержувачів пенсій така картка одночасно є пенсійним посвідченням.

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року, соціальні виплати припиняються у разі наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 17 Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Частина 1 статті 18 Кодексу визначає, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що відповідачі припинили виплату пенсії позивачу, яка перераховувалася на картковий рахунок останнього, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою, зокрема, встановлено, що з 1 липня 2016 року виплата соціальних виплат, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» і для ідентифікації одержувачів соціальних виплат, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати їм соціальних виплат здійснюється емісія платіжних карток, які для одержувачів пенсій одночасно є пенсійним посвідченням.

Незгода позивача з встановленим порядком здійснення соціальних виплат, зокрема, пенсій внутрішньо переміщеним особам, встановленим постановою Кабінету Міністрів України, не є підставою для визнання дій Пенсійного фонду України та Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві неправомірними, оскільки відповідачі, як суб'єкт владних повноважень, діяли в межах встановлених законодавством правил та норм, які регулюють порядок здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, до яких відноситься позивач.

Щодо посилань Позивача на норми національного та міжнародного законодавства, які гарантують права та свободи людини, необхідно зазначити, що всі ці норми діють та підлягають застосуванню у мирний час. Особливості правового регулювання спірних правовідносин, в тому числі і часткове обмеження певних прав осіб, зокрема, щодо пенсійного забезпечення, на теперішній час в Україні обумовленні проведенням на території Донецької та Луганської областях антитерористичної операції.

Зазначена позиція Пенсійного фонду України узгоджується із позицією вищого органу законодавчої влади України, викладеної у заяві Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадян і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», яка схвалена постановою Верховної Ради України від 21.05.2015 № 462-VIII.

З урахуванням всіх встановлених фактичних обставин у справі та вимог чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність протиправних дій з боку відповідача, як суб'єкта владних повноважень, а, відтак, і про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Оскільки основні вимоги позивача задоволенню не підлягають, вимоги про відшкодування моральної шкоди, які є похідними задоволенню також не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 11, 12, 17-19, 71, 72, 99, 122, 158, 160, 167 КАС України, на підставі Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб », Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637, Постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Х.А. Гладун