Справа № 203/5758/16-а
Суддя: Єдаменко С. В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/5758/16-а
Провадження № 2-а/0203/184/2016
ПОСТАНОВА

іменем України

14.12.2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді Єдаменко С.В.

при секретарі Заярній А.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Дмитрієва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Центрального районного відділу в місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування рішення, -

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Центрального РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення з України. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 листопада 2016 року відносно нього відповідачем було ухвалене рішення про примусове повернення з території України із забороною в'їзду протягом наступних трьох років.

Позивач з вказаним рішенням не згоден, вказує, що особа не може бути примусово повернута, видворена чи видана до країни, де їй загрожує небезпека. У зв'язку з розповсюдженням в мережі Інтернет матеріалів на підтримку України позивач має підстави побоюватись, що в Російській Федерації йому загрожуватиме небезпека і він може зазнати переслідування. Також немає жодних підстав для встановлення для нього заборони на в'їзд в Україну протягом наступних трьох років. У зв'язку з вказаним позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 28 листопада 2016 року № 27 (а.с. а.с.1 - 4)

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з мотивів, зазначених в позовній заяві. Вказував, що докази можливого переслідування позивача можуть бути надані в подальшому.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказував, що рішення про примусове повернення позивача до Російської Федерації прийняте відповідно до вимог законодавства та на підставі достовірно встановлених обставин, позивач за отриманням статусу біженця не звертався, жодних заяв про можливе переслідування не робив, пояснював, що прострочив термін перебування в Україні, оскільки не знав про вказане обмеження. Рішення про заборону в'їзду на територію України ухвалене відповідно до повноважень відповідача з мотивів того, що позивачем порушено порядок перебування на території України і при цьому він не має будь-яких зв'язків (родичів, членів сім'ї), які б пов'язували його з Україною або могли стати належним обґрунтуванням для приїзду найближчим часом.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорту НОМЕР_1, терміном дії до 03 грудня 2025 року (а.с. 5)

20 березня 2016 року позивач в'їхав та територію України, що підтверджується відміткою в його паспорті (а.с.5 на зв.).

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно п.п. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (з наступними змінам та доповненнями) іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації від 16 січня 1997 року (яка набула чинності 10 березня 1997 року) громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в'їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в'їзді на територію держави перебування.

Таким чином, позивач, який в'їхав на територію України 20 березня 2016 року мав право перебувати на її території до 18 червня 2016 року. Позивач зазначений термін порушив, що ним не оспорюється.

27 листопада 2016 року о 19 год. 30 хв. на залізничному вокзалі м. Дніпра позивач був виявлений працівниками Центрального РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, якими було встановлено, що він з 18 червня 2016 року нелегально перебуває на території України, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР ДМН № 096084 (а.с. 8).

28 листопада 2016 р. уповноваженою особою Кіровського РВ в м. Дніпропетровську ГУДМС України в Дніпропетровській області було винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 с. 203 КУпАП (а.с. 8)

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

28 листопада 2016 року відповідачем було прийнято рішення № 27 про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, яким йому було також заборонено в'їзд на територію України до 28 листопада 2019 року (а.с. 8).

Згідно п. 18 постанови Пленуму Вищого адміністративного при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Твердження позивача про те, що на території Російської Федерації йому загрожуватиме небезпека не підтверджується жодними доказами. Не було надано і доказів розміщення позивачем будь-яких матеріалів політичного характеру, при цьому з часу ухвалення оскаржуваного рішення і до моменту судового розгляду минуло більше двох тижнів, що є достатнім для надання хоча б якихось доказів на підтвердження своїх доводів. Суд також враховує, що позивач не звертався за одержанням статусу біженця, а в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначав про будь-яку загрозу його безпеці в Російській Федерації.

Таким чином, рішення відповідача про примусове повернення позивача до Російської Федерації ухвалене відповідно до закону і підстав для його скасування не вбачається.

Оцінюючи правомірність встановлення відповідачем трирічної заборони позивачу на в'їзд в України, суд виходить з того, що ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є самостійною правовою підставою встановлення такого обмеження і може застосовуватись і за відсутності обставин, визначених ст. 13 цього Закону. При цьому позивачем було порушено законодавство про правовий статус іноземця щодо порядку перебування в Україні, а сам він не має достатньо обґрунтованої потреби (родинні чи інші соціальні зв'язки, навчання, лікування, рід занять тощо) для в'їзду в Україну раніше строку заборони. З наведених мотивів суд вважає, що вказана заборона на в'їзд застосована відповідачем правомірно і підстав для її скасування не вбачається.

При таких обставинах адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року було забезпечено позов ОСОБА_3 шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 161 КАС України при ухваленні постанови суд вирішує питання про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України підставою для вжиття заходів забезпечення позову є не лише загроза правам та інтересам позивача чи складність з їх подальшим поновленням, а й очевидність ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, проте в ході судового розгляду не було встановлено таких ознак, подальших підстав для збереження заходів забезпечення адміністративного позову немає і ці заходи підлягають скасуванню.

Судові витрати згідно ч. 13 ст. 1837 КАС України не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4-9, 13, 14, 50, 159, 160, 161, 162, 163, 1837 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Центрального районного відділу в місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування рішення № 27 від 28 листопада 2016 року про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Заходи забезпечення адміністративного позову, визначені ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в адміністративній справі № 203/5758/16-а від 07 грудня 2016 року - скасувати.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова суду набуває чинності в порядку, визначеному ст. 1873 КАС України.

Постанову суду може бути оскаржено протягом 5 днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Оскарження постанови не зупиняє її виконання.

Повний текст постанови складений 15.12.16 р.

Суддя С.В. Єдаменко