Справа № 803/1630/16
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року Справа № 803/1630/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Валюха В.М.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 - польова пошта про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_1 - польова пошта про визнання дій щодо не звільнення з військової служби за контрактом незаконними та зобов`язання звільнити з військової служби у Збройних Силах України у зв`язку з закінченням дії строку контракту від 15.07.2011.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.07.2011 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 генерал-майора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, умовами якого визначено, що він укладений строком на три роки.

Після закінчення строку контракту ОСОБА_1 неодноразово усно звертався до безпосередніх командирів та начальників щодо звільнення з військової служби за контрактом, а 20.04.2015 та 13.09.2016 звернувся з письмовими рапортами до відповідача щодо звільнення з військової служби за контрактом, укладеного строком на три роки, у зв`язку із закінченням строку дії контракту, який набрав чинності 15.07.2011, проте відповіді на ці рапорти отримані не були.

Позивач не погоджується з позицією відповідача щодо продовження дії контракту від 15.07.2011 у зв`язку із настанням та існуванням особливого періоду, оскільки станом на момент закінчення дії контакту, а саме 15.07.2014, в Україні особливий період не діяв, відтак, жодних законних підстав перебування та проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України на даний час немає, а тому він підлягає негайному звільненню з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Позивач, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви (а. с. 24-27), просить визнати дії командира військової частини НОМЕР_1 - польова пошта щодо не звільнення з військової служби за контрактом незаконними та зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби у Збройних Силах України у зв`язку з закінченням дії строку контракту від 15.07.2011.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 06.12.2016 № 4521 (а. с. 39-44) відповідач адміністративний позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні з 18.03.2014 діє особливий період, у зв`язку з яким для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжувалася понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації. На даний час Президентом України не видано Указу про демобілізацію, а тому дія особливого режиму продовжується. Крім того, вважає, що норми законодавства України про проходження військової служби в особливий період є спеціальними, відтак немає правових підстав для звільнення позивача в запас згідно з пунктом «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В судових засіданнях, які відбувалися у даній справі, позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Омелянюк М.В. адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Представник відповідача Цьось Ю.С. у тих же судових засіданнях адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, та просить у його задоволенні відмовити повністю.

До судового засідання, призначеного на 15:50 21.12.2016, представник відповідача Цьось Ю.С. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 82).

Згідно із частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Відповідно до частини першої статті 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, виходячи із приписів частини першої статті 41, частини шостої статті 128 КАС України, у зв`язку із прибуттям не всіх осіб, які беруть участь у справі, поданням представником відповідача заяви про розгляд справи без її участі, заслуховуванням у попередніх судових засіданнях пояснень осіб, які беруть участь у справі, та одержанням додаткових доказів, за відсутності потреби додатково заслухати інших учасників процесу, судом в судовому засіданні 21.12.2016 ухвалено вирішення справи проводити у письмовому провадженні, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 15.11.2011 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 генерал-майора Бокія В.Г та військовослужбовцем ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а. с. 83-84).

Як передбачено пунктами 1, 3 вказаного контракту, військовослужбовець ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема, проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом. Цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін строком на три роки. Позивач з умовами контракту був ознайомлений та погодився на них, що засвідчується його підписом на контракті.

15.07.2011 позивача було прийнято в добровільному порядку на військову службу за контрактом строком на три роки з 15.07.2011 по 14.07.2014, курсантом навчальної роти підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації військовослужбовців військової служби за контрактом рядового складу початкового рівня 718 окремого навчального автомобільного батальйону НОМЕР_3 навчального гвардійського центру, ВОС-837219, з присвоєнням первинного військового звання «солдат», що підтверджується копіями військового квитка серії НОМЕР_4 (а. с. 15) та послужного списку (а. с. 45-52), витягом з наказу начальника 169 навчального гвардійського центру від 15.07.2011 № 34 (а. с. 57).

Судом також встановлено, що наказом т. в. о. командира військової частини НОМЕР_5 - польова пошта від 15.07.2014 № 151 (по стройовій частині) відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про правовий режим військового воєнного стану» військовослужбовцю за контрактом солдату ОСОБА_1 , механіку-водію евакуаційного взводу ремонтно-відновлювального батальйону, продовжено строк контракту з 15.07.2014 до моменту оголошення демобілізації та на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового контракту (а. с. 72). Відомості про продовження строку дії контакту з 15.07.2014 до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію були внесені до пункту 12 контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного з позивачем 15.07.2011 (а. с. 84 зворот).

20.04.2015 позивач звертався до відповідача з письмовим рапортом про звільнення його з військової служби у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку дії контракту 15.07.2014 на підставі пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а. с. 8).

Крім того, згідно із наказом т. в. о. командира військової частини НОМЕР_1 польова пошта від 17.06.2016 № 131 (по стройовій частині) солдата за контрактом ОСОБА_1 , водія-механіка евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону вважати таким, що самовільно залишив частину, з 17.06.2016 виключити з усіх видів забезпечення (а. с. 73).

Як вбачається із листа військової прокуратури Луцького гарнізону від 20.12.2016 № 3881 вих-16, вказаною прокуратурою здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000149 відносно ОСОБА_1 за ознаками вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 407 Кримінального кодексу України, 25.10.2016 позивачу повідомлено про підозру та обвинувальний акт по вказаному кримінальному провадженню направлено до суду (а. с. 81).

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як передбачено частинами першою, другою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі дій, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон № 2232-XII).

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини першої статті 2 цього ж Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-XII).

Тобто, вказаним Законом визначено два різні види проходження служби у Збройних Силах України. Добровільно уклавши контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, позивач набув статуту військовослужбовця за контрактом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Частиною третьою статті 23 цього ж Закону передбачено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон № 1932-XII) особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В свою чергу, абзацом четвертим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи прихованою.

Згідно із частиною восьмою статті 4 Закону № 3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Отже, зі змісту вищенаведених норм вбачається, що з моменту оголошення мобілізації настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до Указу в. о. Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17.03.2014 № 1126-VІІ, постановлено: оголосити та провести часткову мобілізацію; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Указами в. о. Президента України від 06.05.2014 № 454/2014, Президента України від 21.07.2014 № 607/2014, від 14.01.2015 № 15/2015, які були затверджені Законами України від 06.05.2014 № 1240-VІІ, від 22.07.2014 № 1595-VІІ, від 15.01.2015 № 113-VІІІ відповідно, також оголошувались та проводились часткові мобілізації. Крім того, згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 зобов`язано Кабінет Міністрів України, зокрема, перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Таким чином, суд зазначає, що з моменту прийняття в. о. Президента України Указу від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що особливий період закінчується з моменту закінчення строку проведення мобілізації, який встановлюється у кожному окремому Указі Президента України, з огляду на таке.

Як зазначено вище, особливий період настає з моменту оголошення мобілізації та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Під мобілізацією необхідно розуміти комплекс заходів, здійснюваних серед іншого з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 3543-ХІІ зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Отже, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Водночас згідно з абзацом шостим статті 1 Закону № 3543-ХІІ демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що закінчення періоду мобілізації не припиняє існування особливого періоду. Закінчення дії особливого періоду в країні пов`язане виключно з прийняттям Президентом України Указу про демобілізацію.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби:

а) у зв`язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби;

в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;

д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України;

е) через службову невідповідність;

є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;

ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);

и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

і) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»;

ї) у зв`язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі;

й) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу);

к) у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років;

л) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»;

м) у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Згідно з частиною восьмою статті 23 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на момент закінчення строку дії контракту), у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Частина восьма статті 26 Закону № 2232-XII містить перелік підстав для звільнення з військової служби під час дії особливого періоду, відповідно до якого під час дії особливого періоду, зокрема, з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, звільняються військовослужбовці:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами «в», «г», «е», «є», «и» частини шостої та пунктами «в», «г», «е», «є» частини сьомої цієї статті.

Як вбачається з позовної заяви, позивач при обґрунтуванні позовних вимог покликається на пункт «а» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII, в якому зазначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема у зв`язку із закінченням строку контракту.

Проте, на момент закінчення строку дії контакту від 15.07.2011, тобто станом на 15.07.2014 та винесення наказу від 15.07.2014 № 151, який позивачем не оскаржений та є чинним, та відповідно до якого військовослужбовцю за контрактом солдату ОСОБА_1 , механіку-водію евакуаційного взводу ремонтно-відновлювального батальйону, продовжено строк контракту з 15.07.2014 до моменту оголошення демобілізації та на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового контракту, діяла норма, що викладена в частині восьмій статті 23 Закону № 2232-XII, згідно з якою, у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Крім того, на даний час правовою підставою для продовження дії контракту є пункт 2 частини дев`ятої статті 23 Закону № 2232-XII (в редакції, викладеній Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо уточнення строків військової служби за контрактом» від 06.10.2015 № 711-VIII), відповідно до якого, у разі настання особливого періоду, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Таким чином, оскільки строк укладеного з позивачем контракту закінчився в особливий період, позивачем не надано доказів наявності підстав для його звільнення із військової служби, визначених частиною восьмою статті 26 Закону № 2232-XII, наказ т. в. о. командира військової частини НОМЕР_5 -польова пошта від 15.07.2014 № 151 про продовження строку дії контракту є чинним, тому ОСОБА_1 правомірно відмовлено у звільненні з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та продовжено військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації. На даний час в Україні діє особливий період, Президентом України не прийнято Указу про демобілізацію, тому відсутні правові підстави для звільнення позивача з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 15.01.2011.

Відтак, з наведених вище підстав в задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 41, 128, 160, 162, 163 КАС України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про оборону України», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 - польова пошта про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М.Валюх