Справа № 750/8192/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 грудня 2016 року м. Київ К/800/36352/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у справі за позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 БУПП в місті Чернігові Пасеки Інни Олександрівни про визнання протиправними дій, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що 13 серпня 2016 року (на місці вчинення правопорушення та без складення протоколу) поліцейським роти №2 БУПП в місті Чернігові Пасекою І.О. винесено постанову серії ПС2 №661826, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за порушення підпункту «г» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Посилаючись на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена з порушення норм законодавства та не ґрунтується на доказах, просив її скасувати.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 жовтня 2016 року позов задоволено частково: постанову інспектора роти №2 БУПП в м. Чернігові ДПП Пасеки І.О. від 13.08.2016р. року серії ПС2 №661826 в частині накладення адміністративного стягнення змінено; звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

За змістом частини п'ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до підпункту «г» пункту 15.9 Правил дорожнього руху забороняється зупинка на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів (частина 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначав, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наявними у справі доказами, разом з тим, враховуючи малозначність вчиненого правопорушення, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення і обмежитися усним зауваженням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, дослідивши у судовому засіданні показання технічного запису (відеозапису), встановив, що, рухаючись по вул.Олеся Гончара у м.Чернігові в напрямку пр-ту Перемоги 105 та повернувши праворуч, за 5 метрів до пішохідного переходу ОСОБА_1 здійснив зупинку, тобто вчинив дії, за які передбачена відповідальність частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Доводи ж позивача про те, що відповідачем незаконно розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, та, при цьому, без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови від 13 серпня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу є неприйнятними, з огляду на те, що згідно з приписами частини 2 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з частиною 1 статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про порушення правил дорожнього руху (зокрема, адміністративні правопорушення передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Частиною 3 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, оскільки ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розгляд якого відповідно до статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції органів Національної поліції, то поліцейським правомірно на місці вчинення правопорушення винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Водночас, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, повноваженнями щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення приписів ст.122 КпАП України, як і визначення одного з допустимих видів стягнення, за таке правопорушення, наділені виключно посадові особи - працівники відповідних підрозділів Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому змінивши оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження суб'єкта владних повноважень (відповідача), до компетенції якого, у даному випадку, віднесено розгляд справи про адміністративне правопорушення та право прийняти одне з кількох юридично допустимих рішень. Зазначені дії суду першої інстанції є втручанням в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень і виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у справі за позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 БУПП в місті Чернігові Пасеки Інни Олександрівни про визнання протиправними дій, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування моральної шкоди.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник