Справа № 450/2586/15-а
Суддя: Данилів Є. О.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/2586/15-а Провадження № 2-а/450/16/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Курпіта П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ПС роти №5 батальйону №4 УПС МВС у м. Львові про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

19.10.2015 року позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій інспектора роти №5 батальйону №4 УПС МВС у м. Львові рядового міліції ОСОБА_2 неправомірними та скасування постанови ПС2 №681937 у справі про адміністративне правопорушення від 08.10.2015р., про накладення на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2015 року приблизно о 14.30 год. він рухався на автомобілі НОМЕР_1 по вул. Стрийській в м. Львові в напрямку із центру міста. Рухався я із швидкістю приблизно 45-50 км/год. Проїхавши перехрестя із вулицею ОСОБА_3, на відстані приблизно 40м. від перехрестя зупинився із правої сторони дороги неподалік будинку №104 вул. Стрийська, оскільки погано себе почував та вийшов із автомобіля купити воду. При цьому на місці де він зупинився не було жодних дорожніх розміток чи забороняючих зупинку знаків. Інспектор склав протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії АП2 №240076. Також інспектор склав протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №240079, зазначивши у вказаному протоколі про керування транспортним засобом без поліса страхування. На підставі вказаних протоколів інспектор склав постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №681937 від 08.10.2015р. Відповідно до вказаної постанови було зазначено, що позивач здійснив зупинку транспортного засобі на місці зупинки маршрутних транспортних засобів в м. Львові по вул. Стрийській, 45, при цьому не предявив поліса страхування. Згідно даної постанови ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

За наведених обставин просить адміністративний позов задоволити.

В судове засідання належним чином повідомлений позивач не з'явився, проте подав до суду клопотання про розгляд адміністративної справи у його відсутності. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте на адресу суду надіслав письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позову відмовити та розгляд справи проводити без участі відповідача.

Оглянувши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що даний адміністративний позов слід задоволити.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №681937 від 08.10.2015 року притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України, зокрема за те, що він 08 жовтня 2015 року у місті Львові по вул. Стрийська, 45, приблизно о 14:45 год., керуючи транспортним засобом Deo Lanos д.н.з. НОМЕР_2, здійснив зупинку на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів, позначений дорожнім знаком 5.43.1. «Пункт зупинки тролейбуса», чим порушив п.п. 15.9.е ПДР України та ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, п.15.9 е Правил дорожнього руху України, що полягає у порушенні водієм транспортного засобу вимог, щодо зупинки, а саме зупинки ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З вищенаведеної норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п.8.1).

Дорожня розмітка (додаток 2) поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

З матеріалів справи, а саме наданих сторонами фотокопій вбачається, що за зазначеною в постанові адресою місця правопорушення відсутні будь-які знаки або дорожня розмітка, з якої можливо було б зробити висновок про наявність на цьому місці зупинки та стоянки, передбаченої п.п. «е» п.15.19 ст. 15 ПДР.

Також суд вважає, що приймаючи рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач не зясував, не перевірив наявність інших підстав вважати зупинку чи стоянку транспортного позивача здійсненою з порушенням визначених Правилами дорожнього руху вимог, не дав оцінку поясненням позивача щодо вимушеності його зупинки.

Таким чином, відповідач, приймаючи рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в порушення вимог ст.252, 280 КУпАП, не зясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винний позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, не отримав належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин, невірно оцінив наявні фактичні обставини та прийняв незаконне, необґрунтоване рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідач належним чином не обґрунтував в постанові свої висновки щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не навів докази, якими підтверджуються його висновки, мотиви відхилення пояснень правопорушника.

Беручи до уваги вимоги ст. 71 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд вважає, що відповідач у даній справі в порушення вказаної норми не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності і ніяким чином не спростував його доводи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що приймаючи постанову про адміністративне правопорушення, відповідач - інспектор ПС роти №5 батальйону №4 УПС у м.Львові ОСОБА_2, допустив неповноту і однобічність при з'ясуванні всіх обставин справи, а відповідно не дав їм належної оцінки, внаслідок чого передчасно зробив висновок про накладання на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Щодо доводів позовної заяви в частині незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, то такі теж заслуговують на увагу, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджено факт наявності у позивача поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з копією даного полісу №АЕ/3322839 термін його дії визначено з 17.06.2015 по 16.06.2016, що, в свою чергу, вказує на його чинність в момент зупинки транспортного засобу.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 23 Закону України « Про національну поліцію» зазначено, що одним з основних повноважень створеної поліції України є здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Тобто позивач, як громадянин правової держави та як учасник дорожнього руху, має право на те, щоб працівники поліції при здійсненні щодо нього владних повноважень діяли у спосіб та у межах повноважень, які визначені вищезазначеними нормативно-правовими актами.

На підставі вищевикладеного та відповідно до ст. 293 КУпАП, суд, як орган, що розглядає адміністративний позов (скаргу або протест) на постанову по справі про адміністративне правопорушення, перевіривши законність і аргументованість винесеної постанови, прийшов до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у відношенні позивача підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

Керуючись ст. ст. 2,9,94,160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ПС роти №5 батальйону №4 УПС МВС у м. Львові про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,- задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 08.10.2015 року серії ПС2 №681937 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського адміністративного апеляційного суду. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяОСОБА_4