Справа № 826/1819/16
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 листопада 2016 року м. Київ К/800/31593/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Мороз В.Ф., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни , третя особа - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 23858794 від 21 серпня 2015 року 16:43:46 про внесення змін про іпотекодержателя на ОСОБА_5 (ІНП НОМЕР_1) щодо квартири АДРЕСА_1; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 25390199 від 19 жовтня 2015 року, 18:38:14), згідно з яким, зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_3; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 28090793 від 04 лютого 2016 року, 19:10:20), згідно з яким, зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_4

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року , залишену без змін ухалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року, провадження в справі закрито.

Закриваючи провіадження у справі судивиходили з того, що спірні правовідносини виникли із невиконання договірних зобов'язань і реалізація прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, відтак вбачається спір про право, що виключає можливість розгляду даного спору за правилами адміністративного судочинства. Заявлені вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції, та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 липня 2013 року між ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк", як банком, та ТОВ «Люксінвест», як позичальником, укладено договір про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії №40К-21С, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник - прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит у розмірі 800000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 08 липня 2013 року між банком, як іпотекодержателем, та позивачем, як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір №40І-21С, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лівінською Н.С. за реєстраційним №736. Згідно з умовами Договору №40І-21С, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку квартиру.

21 серпня 2015 року, між ПАТ "КБ "Південкомбанк" та ТОВ "Кредекс Фінанс" укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, за умовами якого ПАТ "КБ "Південкомбанк" відступило ТОВ "Кредекс Фінанс" права за іпотечним договором №40І-21С.

Крім того, 21 серпня 2015 року, між ТОВ "Кредекс Фінанс" та ОСОБА_5 укладено Договір про відступлення права вимоги №21/08/15 та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, за умовами якого ТОВ "Кредекс Фінанс" відступило ОСОБА_5 право грошової вимоги за кредитним договором та права за іпотечним договором №40І-21С.

В подальшому, на адресу ТОВ "Люксінвест" та позивача направлено вимогу ОСОБА_5 від 27 серпня 2015 року про усунення порушення, а саме про оплату на користь ОСОБА_5 заборгованості протягом тридцяти днів із моменту отримання вимоги, а також повідомлено, що у разі невиконання вимоги, останній має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Так, 21 серпня 2015 року відповідачем прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер: 23858794 про внесення змін про іпотекодержателя на ОСОБА_5 щодо квартири.

19 жовтня 2015 року між ОСОБА_5, як продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець продав покупцю квартиру, а 04 лютого 2016 року між ОСОБА_3, як продавцем, та ОСОБА_4, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець продав покупцю квартиру.

Після чого, 19 жовтня 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення (індексний номер 25390199), згідно з яким, зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_3, а 04 лютого 2016 року - оскаржуване рішення (індексний номер 28090793), згідно з яким, зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_4

При цьому, згідно умов вказаного вищевказаного договору передбачено певний порядок і спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, Договір іпотеки №40І-21С містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, у розділі 5 договору сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тобто, сторони договору іпотеки дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з окремим договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений нормами Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов в постанові від 14 червня 2016 року у справі №21-41а16, де розглядаючи справу суд дійшов висновку про те, що оскільки спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, то такий спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Таким чином, відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті -пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни , третя особа - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Мороз