Справа № 826/24574/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 15 жовтня 2015 року № 43789319 та зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з цим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції, просить постанову суду змінити та задовольнити повністю адміністративний позов.

Також з цим рішенням не погодився відповідач - Департамент державної виконавчої служби МЮ України - і подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування судом обставин справи, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду інші учасники до суду не прибули, що, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 43789319 від 24.06.2014 з примусового виконання виконавчого листа № 826/9450/13-а від 18.11.2013 в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.05.2013 р. по 13.11.2013 р. включно в сумі 56 730,81 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 у справі № 826/9450/13-а замінено сторону виконавчого провадження №43789319, а саме, боржника - Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України на його правонаступника -Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 р. змінено спосіб і порядок виконання рішення суду, на виконання якого Київським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист № 826/9450/13-а від 18.11.2013 р. про поновлення ОСОБА_3 на рівнозначній посаді в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

У зв'язку із невиконанням відповідачем у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, останнім винесено постанови про накладення штрафу від 18.03.2015, 30.04.2015.

Правомірність накладення штрафів Державним виконавцем на Національну комісію, підтверджено рішеннями суду, які набрали законної сили.

В подальшому, Національною комісією повідомлено відповідача про виконання судового рішення шляхом:

- скасування наказу Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 26.04.2013 р. № 48-к «Про звільнення ОСОБА_3.» (зі змінами внесеними наказом від 15.05.2013 р. № 55-к «Про внесення змін до наказу Голови комісії з ліквідації Держфінпослуг від 26.04.2013 р. № 48-к «Про звільнення ОСОБА_3.»);

- поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора департаменту методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами, що є рівнозначною посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України та різниться за функціями, повноваженнями, правами та обов'язками з 27.05.2015 р.;

- виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.05.2013 р. по 13.11.2013 р. включно в сумі 56 730,81 грн., що підтверджується Копіями платіжних доручень: №№611, 613, 614 та 656 від 04.06.2015 р.;

На підставі вказаного повідомлення Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 15.10.2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка є предметом цього позову.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не було вжито всіх дій щодо виконання судового рішення, як наслідок, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

П. 1 ч. 2 ст. 11 Закону №606-XIV передбачений обов`язок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що спірна постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята державним виконавцем з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв»язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.202-203).

Відповідно до статті 49 Закону №606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа..

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 75 Закону №606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Частинами 1 та 2 статті 89 Закону №606-XIV встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» чітко передбачено послідовність дій державного виконавця, що має передувати закінченню виконавчого провадження за п.8 ч.1 ст.49 даного Закону.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2013 у справі №826/9450/13-а (з урахуванням ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 р.), зобов'язано відповідача виплатити ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.05.2013 по 13.11.2013 включно в сумі 56 730,81 грн.

Згідно копій платіжних доручень: №№611, 613, 614 та 656 від 04.06.2015 р. на користь позивача виплачено суму в розмірі 44 428,74 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.05.2013 р. по 13.11.2013 р., яка була здійснена з відрахуванням обов'язкових платежів, що підлягають утриманню з нарахованої суми, що є правомірним.

Разом з тим, судовим рішенням, на виконання якого відкрито спірне виконавче провадження, було постановлено стягнути з боржника суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі.

Так, відповідно до наказу Голови Нацкомфінпослуг від 26.05.2015 року № 164-К позивача поновлено на посаді 27.05.2015.

Отже, в цій частині судове рішення залишається не виконаним.

Державний виконавець в постанові про закінчення виконавчого провадження від 15.10.2015 р. зазначає, що виконавче провадження щодо виконання рішення в цій частині не відкривалось, оскільки рішення про стягнення грошових коштів з державного органу виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Проте, наведене спростовується постановами про відкриття виконавчого провадження ВП №43789319 (а.с.40) та про поновлення цього виконавчого провадження (а.с.73) .

Крім того, слід звернути увагу, що органи, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюють виконання рішень про стягнення конкретно визначених сум грошових коштів, а не тих, які ще мають бути розраховані.

Отже, висновок державного виконавця про виконання рішення суду в цій частині органами казначейства є помилковим, при цьому, воно залишається в цій частині не виконаним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем не вжито всіх дій щодо виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року.

Також, на погляд судової колегії, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги доводи позивача про те, що після поновлення його на посаді не було встановлено певних надбавок до заробітної плати, оскільки про таке в судовому рішенні не йшлося.

Крім того, вірним є висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог щодо зобов'язання відповідача провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки органи державної влади зобов»язані діяти лише відповідно до закону і виносити з цього приводу ще й судове рішення не є доречним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 28 грудня 2016 року.

Головуючий суддя: Л.В.Губська

Судді: Ю.А.Ісаєнко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.