Справа № 495/9294/16-а
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/9294/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідачів: не зявилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 495/9294/16-а

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада

до Провідного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3 та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області

про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

27.11.2016 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада(далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Провідного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3(далі по тексту відповідач-1) та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі по тексту відповідач-2) про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії(а.с.2-6).

Так, позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 15.12.2016 року № 260174 про скасування ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада дозволу на імміграцію в ОСОБА_1;

- визнати дії провідного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3 незаконними;

- зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській Області поновити дозвіл на імміграцію та документувати ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада посвідками на постійне проживання в ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада, в судове засідання не з'явився, але як вбачається з прохальної частини адміністративного позову, просить суд розглянути справу без його участі (а.с.6).

Представник відповідача-2 ГУ ДМС України в Одеській області, в судове засідання не зявився, але від начальника управління на адресу суду надійшла заява, згідно якої він просить розглядати справу за відсутності представника ГУ ДМС України в Одеській області та винести законне рішення по справі (а.с.56).

Відповідач-1 провідний спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_3, відзив або заперечення на адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихададо суду не надала та в судове засідання не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду.

Так, ухвала суду про призначення слухання справи, судові повістки, а також копія позовної заяви ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада з додатками до неї були надіслані на адресу: м. Одеса, вулиця Преображенська, 44, яка наявна в матеріалах справи. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у звязку із тим, що адресат не зареєстрований за зазначеною адресою (а.с.35-50).

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ч.4 ст.122 КАС України).

Згідно із ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.6 ст.128 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу у письмовому провадженні за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступників висновків.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктами 1-2 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, на думку суду, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобовязаний надати такий захист. Адже для того, щоб був наданий судовий захист, слід встановити, що особа, яка звернулась з позовом, дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем саме у публічно-правових відносинах.

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Так, ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихадазвернувся до суду із позовом провідного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3 та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 20.08.2002 року до ВПР та МР УМВС України в Одеській області надійшла заява громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_2 Жихада, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу залишення в ОСОБА_1 на постійне місце проживання.

До заяви-клопотання долучено: копію національних закордонних паспортів серії 50 № 0053422, виданим 07.08.1997 року, владою ОСОБА_4 ОСОБА_5, терміном дії до 07.08.2002 року, та серії 61 № 0059964, виданим 19.08.2002 року владою ОСОБА_4 ОСОБА_5, терміном дії 19.08.2007 року, довідка з місця роботи, копія договору куплі-продажу серії АЕА № 204700 на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться у власності заявника з 17.04.2001 року.

29.09.2002 року ОСОБА_5 ОСОБА_2 Жихада був документований посвідкою на постійне проживання серії ОД № 2749/02 в ВПР та МР УМВС України в Одеській області терміном дії 23.09.2004 року, a y подальшому 21.11.2003 року отримав посвідку на постійне проживання серії ОД № 6564/03 терміном дії безстроково.

06.07.2005 року в ВГІРФО УМВС України в Одеській області ОСОБА_5 ОСОБА_2 Жихад отримав посвідку на постійне проживання серії ОД № 1738/05 згідно особистої заяви у звязку з невідповідностями у написанні персональних даних.

23.06.2009 року ОСОБА_5 ОСОБА_2 Жихада звернувся до ВГІРФО ОМУ УМВС України Одеської області з особистою заявою про надання посвідки на постійне проживання та йому як особі яка має подвійне громадянство - громадянство ОСОБА_4 ОСОБА_5 та громадянство Сирійської Арабської Республіки та до заяви долучає слідуючи документи: копію паспорта громадянина CAP № 002579383, виданим 04.07.2007 року владою CAP, терміном дії до 03.04.2013 року, копію закордонного паспорта громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 серії 62 № 4980347, виданим 19.05.2005 року владою ОСОБА_4 ОСОБА_5, терміном дії до 19.05.2010 року, копії свідоцтв про народження дітей та копії відповідних довідок про реєстрацію дітей громадянами України, довідку з місця проживання.

Враховуючи, що діти заявника: ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії І-ЖД № 398406 видане 30.10.2002 року Міським відділом реєстрації актів громадського стану Одеського обласного управління юстиції) та ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, ( свідоцтво про народження І-ЖД № 226876 видане 05.11.2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції ) є громадянами України про що є відповідні довідки про реєстрацію дітей громадянами України на підставі ст.7 Закону України «Про громадянство України», видані 01.03.2004 року ВГІРФО ГУ МВС Укаїни в Одеській області ( особова справа №290288) та керуючись п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» заявник був документований 15.06.2009 року посвідкою на проживання в ОСОБА_1 серії ОД № 10610 - як особа з подвійним громадянством.

19.12.2012 року згідно особистої заяви громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 та громадянина ОСОБА_8 ОСОБА_2 Жихад, документований посвідкою на постійне проживання серії ОД № НОМЕР_1 ДМС України в Одеській області, у звязку з досягненням 45- річного віку.

Висновком Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській Області, скасовані рішення про надання позивачам дозволу на імміграцію в ОСОБА_1 та інформовано про можливість подання заяви відповідно до п.4 ч.2 ст.4 Закону не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування вищевказаного дозволу.

ГУ ДМС України в Одеській області, в своєму висновку посилається на п.1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», як на підставу для скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_1.

Зазначене рішення прийнято на підставі висновку Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_1, в яких зазначено, що дозвол на імміграцію в ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада отримав згідно п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію».

У зв'язку з цим, відповідач дійшов висновку, що громадяну ОСОБА_4 ОСОБА_5/ ОСОБА_8 ОСОБА_2 Жихада дозволи на імміграцію в ОСОБА_1 надано з порушенням Закону України «Про імміграцію», посвідками на постійне проживання вони документовані безпідставно та вважав за можливе керуючись вимогами п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію» скасувати дозволи на імміграцію ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада.

Однак, суд з такими висновками відповідачів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в ОСОБА_1 до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в ОСОБА_1; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як зазначалось вище, в рішенні від 15.12.2016 року № 260174, підставою для скасування ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихададозволу на імміграцію в ОСОБА_1 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначило п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» (висновок ГУ ДМС України від 15.12.2016 року).

Суд такі висновки відповідача вважає помилковими, оскільки пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» чітко визначено, що інші випадки для скасування дозволу на імміграцію мають бути передбачені законами України, тоді як у спірному рішенні Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 15.12.2016 року відсутня вказівка на відповідну норму Закону, на підставі якої виданий ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихададозвіл на імміграцію в ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Порушення встановленого законодавством України порядку надання дозволів на імміграцію в ОСОБА_1, в розумінні статті 12 Закону України «Про імміграцію», є підставою для скасування таких дозволів, якщо з'ясується, що їх надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. (п.1 ч.1 ст.12 Закону).

ОСОБА_9 ОСОБА_2 Жихада в 2005 році дозволу на імміграцію в ОСОБА_1 на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не встановлено.

Допущення міграційними органами помилки при прийнятті рішення про надання ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихададозволу на імміграцію, за відсутності у цьому вини останнього, не є визначеною Законом України «Про імміграцію» та іншими законами України підставою для скасування таких дозволів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено обов'язок органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскаржуване рішення відповідача від 15.12.2016 року № 260174 є актом індивідуальної дії, в якому Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не зазначило та не мотивувало, з якої визначеної законом підстави скасовано дозвіл ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихадана імміграцію в ОСОБА_1, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із вимогами ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні судам необхідно здійснити перевірку того, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській Області від 15.12.2016 року № 260174 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихададо провідного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3 та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, у зв'язку з чим такий адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 1-2, 6, 9-11, 17-18, 41, 69-71, 86, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада до провідного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3 та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 15.12.2016 року № 260174 про скасування ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада дозволу на імміграцію в ОСОБА_1.

Визнати дії провідного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3 незаконними.

Зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській Області поновити дозвіл на імміграцію та документувати ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жихада посвідками на постійне проживання в ОСОБА_1.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Мишко