Справа № 229/2956/16-а
Суддя: Панова Т. Л.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 229/2956/16-а
Провадження № 2-а/229/76/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії ,

В С Т А НО В ИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати неправомірною відмову відповідача в наданні йому статусу "інваліда війни" та зобов"язати відповідача надати йому статус "інваліда війни" і видати посвідчення інваліда війни.

Обгрунтовує вимоги таким. 01.10.2007року він був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України. Станом на липень 2014року він перебував на посаді оперуповноваженого СБНОН Центрально-Міського РВ Макіївського МУ ГУ МВС України в Донецькій області.

У зв"язку з тим, що станом на липень 2014року м.Макіївка була тимчасово не підконтрольна Українській владі, у липні 2014року він отримав наказ від свого керівництва щодо його відрядження до Слов"янського МВ ГУ МВС України для продоавження служби та виконання службових обов"язків на підконтрольній Україні території, зокрема у м.Слов"янську Донецької області, де і до 19.08.2014року знаходився та проходив службу.

З 18.08.2014р по 01.11.2014року проходив службу на зазначеній посаді у Дружківському МВ ГУМВС України в Донецькій області.

01.11.2014р наказом начальника ГУМВС України в Донецькій області він був призначений на посаду начальника СБНОН Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Дану посаду обіймав до 08.05.2015року, коли був звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 "б" (через хворобу) у запас, наказ ГУМВС України в Донецькій області від 18.09.2015р № 280о/с.

У 2016році, після звільнення з органів внутрішній справ, він звернувся до відповідача з заявою про надання йому статусу "Інваліда війни", для чого надав відповідні документи в тому числі свідоцтво про хворобу № 197 від 25.02.2015року, в п.12 якого зазначений діагноз та постанова про причинний зв'язок травми. Але отримав відмову, оскільки ним не надано копію витягу військово лікарської комісії (для визначення причинного звязку захворювань, поранень, контузій та каліцтва, а також причинного звязку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцю смерть), він зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 , як вимушений переселенець та не має постійної реєстрації.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги. Пояснив, що він працював оперуповноваженим СБНОН центрально-міського РВ Макіївського МУ ГУ МВС України. В 2010році під час обшуку його було поранено, завдано колото різану рану правої руки. З цього приводу був складений акт про нещасний випадок на виробництві, який він надавав комісії. Він продовжував нести службу в органах МВС, але кожного року перебував на лікарняному, оскільки його рука боліла, потребувала лікування. Рука стала обмежена в русі. Він вимушений був звернутися до комісії щодо визначення його придатності до служби. Комісією було встановлено діагноз і визначений зв'язок, що отримана ним травма , повязана з виконанням службових обовязків. МСЕК встановило йому 3 групу інвалідності. В довідці також написали, що травма повязана з виконанням службових обовязків. Визначено ступінь втрати працездатності. Він звернувся до відповідача щодо надання йому статусу інваліда війни згідно ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , але отримав відмову, яку вважає неправомірною з підстав, викладених в позові. Просить його позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вважають, що отримання саме «травми» - не передбачено законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» серед підстав для отримання статусу інваліда війни. Позивачем не надано до Управління копії витягу з постанови військово-лікарської комісії, де встановлено причинний зв'язок поранення, контузії чи каліцтва з виконанням службових обовязків. Посвідчення інваліда війни видається за місцем реєстрації громадянина. Можливість отримання посвідчення за місцем фактичного перебування не передбачена Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМУ від 12.05.1994р № 302. Просять в позові відмовити.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно з п.2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, (із змінами та доповненнями), до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Маністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Судом встановлено, що позивач служив в органах внутрішніх справ з 01.10.2007року до 08.05.2015року. Ці обставини відповідач не оспорює.

Згідно свідоцтва про хворобу № 197 від 25 лютого 2015року військово-лікарська комісія ГУ МВСУ в Х/О за розпорядженням Дружківського МВ Донецької області здійснила медичний огляд майора міліції, начальника СБНОН Дружківського МВ ОСОБА_1 Свідоцтво має короткий анамнез, де зазначено, що 25.02.2010року під час виконання службових обов"язків (надав акт про нещасний випадок за формою Н1,Н5), отримав колото-різану рану, правого передпліччя, з приводу чого тривалий час лікувався стаціонарно та амбулаторно за місцем проживання.

П.12 свідоцтва містить діагноз і постанову Військово-лікарської комісії про причинний зв"язок захворювання, поранення травми, контузії,каліцтва: післятравматична нейропатія (25.02.10р.) ліктьового, променевого та серединного нервів праворуч з рухливими, чутливими порушеннями, помірним парезом правої кисті.

Травма, ТАК, пов"язана з виконанням службових обов"язків. (а.с.10-11).

Згідно довідки МСЕК, серія АВ, № 0596915, (а.с.12) ОСОБА_1 встановлено групу інвалідності - третя. Причина інвалідності - травма, пов"язана з виконанням службових обов"язків. Дата чергового переогляду - 01.03.2019р.

Судом встановлено, що позивач неодноразово, в травні, червні, серпні 2016року, звертався із заявою до відповідача про надання статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення, але отримав відмову № М-437-1.7 від 09.08.2016 р. з посиланням на відсутність повного пакету документів згідно чинного законодавства. А саме відсутня копія витягу військово-лакарської комісії (для визначення причинного звязку захворювань, поранень, контузій та каліцтва, а також причинного звязку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть). Також посилаються на те, що надання статусу «Інваліда війни» не є соціальною послугою, а особи, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Право внутрішньо переміщеної особи на отримання соціальних та адміністративних послуг передбачено за місцем перебування. (а.с.17-18).

Суд вважає, що така відмова є неправомірною.

Організація діяльності військово-лікарської комісії в системі Міністерства внутрішніх справ у мирний та воєнний час в органах внутрішніх справ регламентується Положенням про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, та Порядком проведення військово лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС, які затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001року № 85.

П. 1.117. Порядку проведення військово-лікарської комісії зазначено, що Свідоцтво про хворобу складається: У мирний час, на осіб рядового й начальницького складу, визнаних

не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

У всіх інших випадках у мирний час постанова ВЛК оформляється довідкою.

Додатком № 12 до Порядку проведення військово-лікарської комісії визначено форму Свідоцтва про хворобу , де в п.12 зазначається діагноз і постанова Військово-лікарської комісії про причинний зв'язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва.

Свідоцтво про хворобу № 197 від 25.02.2015року військово-лікарської комісії ГУ МВСУ в Х/О про медичний огляд ОСОБА_1 відповідає додатку № 12 до Порядку проведення військово-лікарської комісії, затвердженого наказом МВС №85 від 06.02.2001року.

Військово лікарською комісією встановлено, що травма колото різана рана, отримана позивачем під час виконання службових обовязків. Позивачу встановлено 3 групу інвалідності. Позивач надав відповідачу свідоцтво про хворобу, де є постанова військово лікарської комісії про причинний звязок травми з виконанням службових обовязків, тому є підстави для надання йому статусу інваліда війни відповідно до п.2 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" .

Суд не погоджується з доводами відповідача, що отримання «травми» не передбачено Законом серед підстав для отримання статусу інваліда війни.

В п.2 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначено, що до інвалідів війни належать особи , які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків.

В листі Міністерства праці та соціальної політики України від 12.05.2008року № 306/0/15-08/014 (а.с.77). Зазначено, що оскільки у пунктах 1 та 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» серед причин інвалідності відсутнє формування причини інвалідності від травми, повязаної з виконанням обовязків військової служби, Мінпраці звернулося до Міністерства охорони здоровя з метою визначення належності поняття «травма» до понять «поранення, контузії, каліцтва» . Міністерство охорони здоровя листом від 06.02.2008р № 16.02.-16/21 повідомило про ідентичність зазначених вище формулювань. Тобто травма, поранення, контузія, каліцтво це ідентичні поняття.

Позивачем під час виконання службових обовязків отримана колото-різана рана, що призвело до втрати ним 30% професійної працездатності.

Відмова відповідача у визнанні позивача інвалідом, лише з тих підстав, що відсутній в ст. 7 вищезазначеного Закону термін «травма», носить формальний характер. Позивач не може бути позбавлений права на статус інваліда через формальні підстави. Тому дії відповідача щодо відмови позивачу у наданні йому статусу інваліда війни є неправомірними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Пунктом 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.94 № 302, передбачено, що "Посвідчення інваліда війни" і відповідні нагрудні знаки видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з п. 10 цього Положення "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Позивач надав відповідачу довідку медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, і цей факт визнається представниками відповідача. Однак у видачі посвідчення йому було відмовлено.

Суд також не погоджується з доводами позивача, що такі посвідчення видаються за місцем реєстрації громадянина , і оскільки позивач зареєстрований у м. Макіївка, то УСЗН в м. Дружківки не має повноважень видати йому таке посвідчення.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014року № 1706-VII (із змінами та доповненнями) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статтею1 цього Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Судом встановлено, що позивач має зареєстроване місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

У звязку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій області, позивач вимушений був переміститься на підконтрольну державі Україна територію. З 24 листопада 2014року позивач перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа та його фактичне місце проживання /перебування визначено за адресою м. Дружківка вул. Космонавтів, 44/7. (а.с.72).

24 червня 2016року позивач звернувся до відповідача за отриманням нової довідки, у звязку з тим , що ним було змінено адресу проживання . Отримав нову довідку із зазначенням фактичного місця проживання/перебування м. Дружківка, вул. Петліна,7/9 (а.с.9).

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено право внутрішньо-переміщеної особи на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

Статтею 7 ч.3 цього Закону громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративна послуга щодо встановлення статусу інваліда війни та видача посвідчення надається органами соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.94 № 302.

Аналізуючи зміст зазначених норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», суд вважає, що позивач, як внутрішньо переміщена особа має право на отримання посвідчення інваліда війни в органах соціального захисту населення за місцем свого фактичного перебування, тобто в Управлінні соціального захисту населення Дружківської міської ради. Відповідно вимога позивача щодо зобовязання відповідача видати йому посвідчення інваліда війни підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6-12, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради задовольнити.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради щодо відмови в наданні ОСОБА_1 статусу "інваліда війни" неправомірними.

Зобов"язати Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради надати ОСОБА_1 статус «інваліда війни» та видати йому посвідчення «інваліда війни» відповідно до п.2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного адміністративного суду через Дружківський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 26 грудня 2016року. Повний текст постанови складений 30 грудня 2016року.

Суддя: Т. Л. Панова