Справа № 804/2618/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2016 р.Справа №804/2618/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корса» про накладення арешту на кошти платника податків на рахунках у банках, та зобовязання допустити до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, -
В обґрунтування позову зазначено, що застосування адміністративного арешту рахунків платника податків є необхідним як винятковий спосіб забезпечення виконання платником податків своїх зобовязань, оскільки останнім здійснено не допуск працівників контролюючого органу до перевірки за наявності законних підстав для її проведення. Враховуючи, що платник податків умисно ухиляється від проведення перевірки та фактично перешкоджає здійсненню ДПІ податкового контролю, беручи до уваги що адміністративний арешт як винятковий спосіб забезпечення виконання платником податків його зобовязань не в повній мірі спонукає відповідача до виконання таких обовязків, просив застосувати арешт коштів на рахунках платника податків.
Провадження у справі зупинялось ухвалою від 16 червня 2016 року до набрання законної сили судовим рішення в адміністративній справі №804/2308/16.
Представники позивача та відповідача до суду не прибули. Представник контролюючого органу направив на електронну пошту суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у звязку із неможливістю забезпечити участь уповноваженого представника у судовому засіданні.
Вирішуючи заявлене питання про перенесення судового розгляду, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі.
Право на розгляд справи упродовж розумного строку є одним із ключових елементів права на справедливий суд, яке визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Оскільки провадження у цій справі відкрито 31 травня 2016 року та до її матеріалів долучені всі необхідні документи, суд дійшов висновку, що подальше відкладення розгляду заяви призведе до невиправданого зволікання та затягування розгляду у передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України розумний строк, та перейшов до розгляду справи по суті.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови предявлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки;
- копії наказу про проведення перевірки;
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непредявлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику,) цих документів або предявлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
При предявленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
Згідно із пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.
Згідно наданих підприємством пояснень до акту про відмову у допуску посадових осіб контролюючого органу, така відмова відбулась у звязку із тим, що раніше ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська вже була проведена перевірка відповідача за період з 31.03.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складений акт перевірки від 20.10.2014 року №2883/04-61-22-4/33005110.
Не погодившись із наказом про проведення перевірки від 20 квітня 2016 року №325 платник податків звернувся до адміністративного суду із позовом про його оскарження, у звязку із чим ухвалою суду від 16 червня 2016 року провадження у справі №804/2618/16 було зупинено до набрання законної сили остаточним судовим рішенням в адміністративній справі №804/2308/16.
Відповідно до частин першої та третьої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.
Таким чином, правомірність наказу, яким призначена спірна перевірка, за недопущення до проведення якої позивачем заявлені вимоги про накладення арешту на рахунках платника податків в обслуговуючих банках, перевірена в судовому порядку, рішення скасовано частково щодо періоду перевірки з 31.03.2013 року по 31.12.2013 року, що і було причиною недопущення посадових осіб податкового органу до проведення перевірки.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного. Позивачем у дані адміністративній справі заявлено вимоги щодо застосування арешту коштів на відкритих рахунках відповідача.
В обґрунтування підстав позову наведено підпункт 20.1.31 пункту 20.1 статті 20 та підпункту 94.2.3. пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 20.1.31 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобовязань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень.
Однак, податкова інспекція заявляє позовні вимоги про накладення арешту на кошти та зобовязання платника податків допустити контролюючий орган до проведення перевірки, отже, вищенаведена норма не є підставою для заявлення розглянутих позовних вимог.
Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту органами державної податкової служби визначені статтею 94 Податкового кодексу України.
При цьому підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.
Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).
Згідно пункту 7.3 Порядку №568 для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Згідно пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.
Отже, законність вимоги щодо арешту рахунків платника податку на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України повязана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків.
Згідно із пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у звязку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.
Виходячи з викладеного та приймаючи до уваги норми статті 94 Податкового кодексу України, «Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року №568, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування, слід дійти висновку, що застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.
За таких обставин, з огляду на те, що на вимогу суду позивачем не надано доказів про застосування адміністративного арешту майна платника податків та підтвердження такого арешту судом, а також враховуючи часткове скасування наказу про проведення перевірки, підстави для застосування арешту коштів на відкритих рахунках відповідача відсутні, оскільки такий арешт є лише складовою загального арешту майна.
Надаючи оцінку позовній вимозі щодо зобовязання платника допустити позивача до проведення перевірки, суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 17, 50 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України, юридичні особи можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень в випадках, встановлених законом.
Таким чином, оскільки чинним законодавством України не передбачено право податкової інспекції предявити позов до платника податків про допуск до проведення перевірки, заявлена позовна вимога не підлягає задоволенню.
З системного аналізу обставин справи суд не знайшов підстав для задоволення позову.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корса» про накладення арешту на кошти платника податків на рахунках у банках, та зобовязання допустити до проведення документальної позапланової виїзної перевірки відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1