Справа № 541/1104/16-а
Суддя: Андрущенко-Луценко С. В.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 541/1104/16-а
№ провадження 2-а/541/40/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Андрущенко-Луценко С.В.,

при секретарі Калініченко Л.О. ,

з участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миргороді справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної ради про зміну формулювання причин звільнення, стягнення суми вихідної допомоги, стягнення суми компенсації (середнього заробітку) за затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

05.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_3 районної ради про стягнення на його користь суми вихідної допомоги (а.с.1-4).

Також 05.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_3 районної ради про зміну формулювання причин звільнення (а.с.14-16).

16.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_3 районної ради про стягнення суми компенсації (середнього заробітку) за затримку розрахунку при звільненні (а.с.27-30).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 17 травня 2016 року відкрито провадження по справі за вище зазначеними позовами ОСОБА_2 та обєднано всі його позовні вимоги в одне провадження (а.с.37).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 26.12.2016 року позивачеві ОСОБА_2 поновлено строки звернення до суду із адміністративним позовом (а.с. 231-232).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримав та пояснив, що рішенням 29 сесії ОСОБА_3 районної ради від 04.03.2014 року його було обрано заступником голови ОСОБА_3 районної ради. 06.11.2015 року його було звільнено з посади заступника голови ОСОБА_3 районної ради при цьому в трудовій книжці зазначено наступне формулювання: «Звільнений з посади заступника голови ОСОБА_3 районної ради у звязку із закінченням строку повноважень 6 скликання відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч.2 ст. 36 КЗпП України». Вважає, що зазначене формулювання причин його звільнення є неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству України в частині вказівки: «закінчення строку повноважень» та посилань на ч.2 ст. 36 КЗпП України, оскільки трудовий договір між ним та ОСОБА_3 районною радою був безстроковим. Також в трудовій книжці зазначено про його звільнення у звязку з закінченням строку повноважень, в той час, як в ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування» мова йде про припинення повноважень. Підставою внесення подібного запису в його трудову книжку зазначено рішення 1 сесії районної ради 7 скликання від 06.11.2015 року. Але в зазначеному рішення не йшла мова про ч.2 ст. 36 КЗпП України. Отже фактичною причиною його звільнення було припинення повноважень. Посилання в його трудовій книжці на положення ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» також вважає незаконним бо даною нормою передбачено лише підставу припинення трудових повноважень, а не підставу розірвання трудового договору. Отже в трудовій книжці треба змінити формулювання причин звільнення, а саме: замість закінчення строку , вказати про припинення повноважень, а замість ч.2 ст. 36 КЗпП України вказати пункт 5 ч.1 статті 41 КЗпП України. Він 21.04.2016 року звернувся до відповідача з відповідною заявою про зміну формулювань причин звільнення, але отримав відмову. Зважаючи на вище викладене, просить суд визнати неправильним та таким що не відповідає чинному законодавству формулювання причин його звільнення, вказавши, що його : «звільнено з посади заступника голови ОСОБА_3 районної ради Полтавської області у звязку з припиненням повноважень депутата ОСОБА_3 районної ради Полтавської області 6 скликання відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Зобовязати ОСОБА_3 районну раду у його трудовій книжці змінити формулювання причин його звільнення вказавши зазначене ним вище формулювання.

Оскільки його звільнення повинно було бути проведено на підставі пункту 5 частини 1 ст. 41 КЗпП України, то він має право на отримання від ОСОБА_3 районної ради вихідної допомоги у відповідності до вимог ст. 44 КЗпП України у розмірі його шестимісячного заробітку, що становить 56579 грн. Дану суму вихідної допомоги просить стягнути з відповідача на його користь.

Так як відповідач йому не виплатив у день звільненні вище вказаної вихідної допомоги, то склалася відповідна заборгованість по розрахунку з ним в день звільнення, а отже, він набув право на отримання середнього заробітку по день фактичного розрахунку, виплата якого передбачена ст.117 КЗпП України. Зважаючи на викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_3 районної ради на його користь передбачену ст. 117 КЗпП України компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку, розмір якої станом на 19.10.2016 року становить 107378,73 грн.

При судовому розгляді справи позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_1 позов підтримали, як законний та обґрунтований та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 районної ради Полтавської області - ОСОБА_4 позов визнав частково, вважав, що з формулювання причин звільнення позивача ОСОБА_2 слід виключити посилання на ч.2 ст. 36 КзПП України, так як вона є зайво вказаною, а в іншій частині позов не підлягає до задоволення. Пояснив, що дійсно, ОСОБА_2 рішенням 29 сесії районної ради шостого скликання від 04.03.2014 року «Про обрання заступника голови районної ради» був обраний на посаду заступника голови ОСОБА_3 районної ради та в звязку з цим, розпорядженням голови районної ради №8-р від 04 березня 2014 року був звільнений з посади керуючого справами виконавчого апарату районної ради, яку він займав до цього. Рішенням першої сесії сьомого скликання ОСОБА_3 районної ради від 06 листопада 2015 року визнано повноваження депутатів ОСОБА_3 районної ради сьомого скликання. Розпорядженням голови районної ради №27-р від 06.11.2015 року було вирішено забезпечити протягом 09 листопада 2015 року оформлення та видачу трудових книжок та копій рішень ОСОБА_3 районної ради від 06.11.2015 року про припинення повноважень з …Черниш О.В. за ст. 56 п.2 Закону України «Про місцеве самоврядування». Вважає, що в трудовій книжці позивача при формулюванні причин його звільнення зайво зазначена ст. 36 ч.2 КЗпП України, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення. В той же час вимоги позивача стосовно формулювання його звільнення за п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України вважає безпідставними, оскільки на позивача ця норма закону не поширюється, а отже він не має права на отримання вихідної допомоги при звільненні, зважаючи на що і на отримання середнього заробітку по час фактичного розрахунку. Позивач ОСОБА_2 отримав повний розрахунок повязаний із звільненням з роботи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що рішенням двадцять девятої сесії районної ради шостого скликання від 04.03.2014 року «Про обрання заступника голови районної ради» позивач ОСОБА_2 був обраний на посаду заступника голови ОСОБА_3 районної ради та в звязку з цим розпорядженням голови районної ради №8-р від 04 березня 2014 року був звільнений з посади керуючого справами виконавчого апарату районної ради, яку він займав до цього (а.с.57).

Рішенням першої сесії сьомого скликання ОСОБА_3 районної ради від 06 листопада 2015 року визнано повноваження депутатів ОСОБА_3 районної ради сьомого скликання в кількості 34 осіб (а.с.58-63).

Розпорядженням голови районної ради №27-р від 06 листопада 2015 року було вирішено забезпечити протягом 09 листопада 2015 року оформлення та видачу трудових книжок та копій рішень ОСОБА_3 районної ради від 06.11.2015 року про припинення повноважень з …Черниш О.В. за ст. 56 п.2 Закону України «Про місцеве самоврядування» (а.с.225).

До трудової книжки позивача було внесено наступний запис: «06.11.2015 року звільнений з посади заступника голови ОСОБА_3 районної ради у звязку із закінченням строку повноважень 6 скликання відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні та ч.2 ст. 36 КЗпП України». Запис внесено на підставі рішення 1 сесії районної ради 7 скликання пр.1 від 06.11.2015 року (а.с.5-6).

Розпорядженням голови районної ради №29-р від 09 листопада 2015 року «про забезпечення трудових прав колишніх керівників районної ради» в звязку із звільненням із займаної посади зобовязано головного бухгалтера районної ради провести ОСОБА_2 нарахування компенсації невикористаної відпустки за 27 календарних днів. В подальшому відповідні нарахування були проведені та виплачені позивачеві (а.с.64-69).

Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п 2.3., 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

В ст. 56 ч.ч.1,2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що районна, районна у місті рада обирає заступника голови ради. Заступник голови районної, районної у місті (у разі її створення) ради, перший заступник, заступник голови обласної ради обираються відповідною радою в межах строку її повноважень з числа депутатів цієї ради шляхом таємного голосування і здійснюють свої повноваження до припинення ними повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків дострокового припинення їх повноважень у порядку, встановленому частинами третьою та четвертою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, прийняття рішення про припинення повноважень посадової особи органу місцевого самоврядування законодавцем віднесено до виключної компетенції відповідача у формі відповідного рішення районної ради. Внесення записів у трудову книжку працівника є похідним та здійснюється на підставі такого рішення, яке не є предметом спору у вказаній справі.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посадами в органах місцевого самоврядування є виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою.

За правилами статті 7 Закону правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", Про статус депутатів місцевих рад", Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» заступник голови районної, районної у місті (у разі її створення) ради, перший заступник, заступник голови обласної ради обираються відповідною радою в межах строку її повноважень з числа депутатів цієї ради шляхом таємного голосування і здійснюють свої повноваження до припинення ними повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків дострокового припинення їх повноважень у порядку, встановленому частинами третьою та четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно статті 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо особливостей звільнення посадових осіб із органів місцевого самоврядування, затверджених листом Головного управління Державної служби України від 06 лютого 2002 року №42-621, у разі закінчення строку повноважень у трудовій книжці заступника голови районної ради робиться запис: «Звільнений у звязку із закінченням строку повноважень, стаття 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», із зазначенням дати звільнення та порядкового номеру запису.

01 червня 2014 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014 № 1255-VII, яким частина 1 статті 41 Кодексу Законів про працю України (Далі - КЗпП України), що визначає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, доповнена пунктом 5, яким передбачено підставу розірвання трудового договору за умови припинення повноважень посадових осіб.

Нове положення КЗпП України покликане на покращення інвестиційного клімату в Україні шляхом надання інвесторам права на звільнення посадових осіб за умови припинення їх повноважень та не стосується соціально-трудової сфери.

Вказана правова норма на правовідносини між сторонами у справі не поширюється, оскільки до позивача застосовано звільнення у звязку із закінченням повноважень при перебуванні на виборній посаді, продовження яких без нового обрання на посаду є неможливим. При цьому служба в органах місцевого самоврядування припинена на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", що випливає з приписів статті 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Крім того, п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України регулює підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, що не може застосовуватись до позивача, носія особливого статусу посадової особи органу місцевого самоврядування, обраного на строк повноважень відповідної ради, звільнення якого повязане з настанням юридичного факту закінчення таких повноважень.

Також суд зазначає, що згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час, формулювання причин звільнення позивача ОСОБА_2 з посади не в повній мірі відповідає рішенню 1 сесії районної ради 7 скликання пр. №1 від 06.11.2015 року, оскільки в ньому зайво зазначено ст. 36 ч.2 КЗпП України , що визнано представником ОСОБА_3 районної ради ОСОБА_4, зважаючи на що з формулювання причин звільнення в трудовій книжці позивача слід виключити посилання на ст. 36 ч.2 КЗпП України.

В іншому, ОСОБА_3 районна рада при звільненні позивача діяла саме на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України.

З огляду на те, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 районної ради на користь позивача вихідної допомоги та середнього заробітку по час фактичного розрахунку є похідними від вимог про вказівку основної причини звільнення - по п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, з чим суд не погоджується, то у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Стосовно стягнення на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступних переконань.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з вимогами ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З наведеної норми вбачається, що правовою допомогою в адміністративному процесі визнається допомога правового характеру лише адвоката або у визначених законом випадках іншого фахівця у галузі права, які її надають на підставі договору. До цих витрат не належать витрати, пов'язані із прибуттям до суду адвоката чи іншого фахівця у галузі права, які діють як представники сторін, оскільки це самостійний вид судових витрат, що визначений статтею 91 КАСУ, про відшкодування яких на цій підставі, позивачем вимог не заявлялось.

Отже, до стягнення на користь позивача не підлягають витрати понесені ним на оплату послуг таксі для адвоката. Крім того позивачем та його представником не долучено до позову актів виконаних робіт, зважаючи на що не можна прийти до переконання, що адвокат для прибуття до суду користувався послугами таксі.

Що стосується витрат понесених позивачем на правову допомогу адвоката, то суд виходить із положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Також судом враховуються положення ст. 94 ч.3 КАС України за якою якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Адвокат був присутній по даній справі в судових засіданнях (19.10.2016 року, 14 листопада 2016 року, 26 грудня 2016 року) на протязі 9 годин 29 хв., а отже якби позов був задоволений в повному обємі, то до стягнення на користь позивача підлягали б витрати понесені ним на правову допомогу в сумі 5227,21 грн. (40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надає правову допомогу у судовому засіданні) (а.с.208-209). Але позов задоволено частково, на 10% заявлених позовних вимог, а тому і витрати на правову допомогу підлягають до стягнення на користь позивача лише в сумі 522,72 грн.

Керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" ст. 36 ч.2, 41 ч.1 п.5 КЗпП України , ст.ст .6-14, 71, 94, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству в формулюванні причин звільнення позивача ОСОБА_2 06 листопада 2015 року посилання на ст. 36 ч.2 КЗпП України.

Зобовязати ОСОБА_3 районну раду Полтавської області змінити формулювання причин звільнення позивача ОСОБА_2 з посади заступника голови ОСОБА_3 районної ради 06.11.2015 року, шляхом виключення із запису про звільнення в трудовій книжці посилання на ст. 36 ч.2 КЗпП України.

Стягнути з ОСОБА_3 районної ради Полтавської області (за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень) на користь ОСОБА_2 522,72 грн. (пятсот пятдесят дві гривні 72 коп.) витрат на правову допомогу адвоката.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Миргородський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_5