Справа № 812/1124/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1124/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Смішливої Т.В.

при секретарі судового засідання: Кравцовій Т.О.

за участю

позивача: ОСОБА_1,

представника І відповідача: ОСОБА_2, дов. № ВДЗ/85 від 26.09.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, Рубіжанського міського відділу ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2015 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі відповідач -1, ГУМВС України у Луганській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними і скасувати накази ГУ МВС України у Луганській області від 04.09.2015 № 2287 «Про покарання окремих працівників міліції Рубіжанського МВ» та від 04.09.2015 № 309 о/с «По особовому складу» про звільнення з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 (М-159444) старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області з 04.09.2015;

- поновити ОСОБА_1 на службі в органах міліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області з 04.09.2015;

- стягнути з ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце мешкання: Луганська область, м. Рубіжне, вул. 30 років Перемоги, 16/42) грошове забезпечення (середній заробіток) за час вимушеного прогулу з 05.09.2015 по день винесення рішення в розмірі 52683,96 грн. на момент предявлення позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив службу в органах внутрішніх справ України з 07.08.1999 по 04.09.2015 на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області у спеціальному званні майора міліції. 02.09.2015 приблизно о 19-00 год. працівниками Військової прокуратури сил антитерористичної операції та Служби безпеки України позивача затримано разом зі старшим оперуповноваженим сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області капітаном міліції ОСОБА_3, оперуповноваженим сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області капітаном міліції ОСОБА_4 та оперуповноваженим сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000006 від 24.08.2015. На час затримання працівники міліції перебували на службі, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї та на службовому транспортному засобі ВАЗ 21010, д/з 0677, сріблястого кольору. Позивача, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 03.09.2015 направлено до м. Краматорськ Донецької області для складання протоколу затримання в порядку статті 208 КПК України, а 05.09.2015 на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області до них застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Позивач перебував під вартою з 03.09.2015 по 03.03.2016, з 03.03.2016 по 22.08.2016 під домашнім арештом.

24.08.2016 позивач прибув до Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області, де дізнався про своє звільнення. Лише 29.08.2016 позивач отримав під розписку копію витягу з наказу від 04.09.2015 № 309 о/с «По особовому складу» про його звільнення з 04.09.2015 з посади за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) на підставі наказу ГУМВС України у Луганській області від 04.09.2015 № 2287.

Позивач вважає звільнення незаконним з тих підстав, що згідно з копією наказу про звільнення від 04.09.2015 № 309 о/с позивача, майора міліції особу старшого начальницького складу, звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України, тобто з постановкою на військовий облік відповідно до положень пункту 64, який конкретизує положення пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 (Положення № 114). Підстава, визначення пунктом 66 Положення № 114, в силу положень пункту 62, повинна застосовуватися з урахуванням пункту 64 Положення № 114, який, в свою чергу, містить визначений перелік самостійних підстав звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас з постановкою на військовий облік, серед яких в наявності підстава під літерою «й» - у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що повязані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Зазначені обставини, на думку позивача, виключають можливість вважати звільнення за пунктом 66 Положення № 114 спеціальною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу, оскільки ця підстава повинна застосовуватися в сукупності з підставами, визначеними пунктом 64, при даних правовідносинах.

Позивач послався на відсутність законодавчо визначених підстав вважати, що він вчинив дії, що дають підстави підозрювати його у корупції, та порушення ним Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, оскільки відсутні докази складання щодо нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, і, як наслідок, відсутнє рішення суду з вказаного питання.

Також позивач вважає, що службове розслідування відносно нього проведено з порушенням приписів п.п. 6.2.2 п. 6.2 розділу 6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073, щодо обовязків дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування, і як наслідок, відповідач позбавив його можливості реалізації прав, передбачених пунктом 6.3 розділу 6 Інструкції.

Зазначив, що сам факт порушення відносно працівника органів внутрішніх справ кримінальної справи за фактом зловживання ним службовим становищем, його затримання в порядку статті 208 КПК України та предявлення йому обвинувачення, не може бути розцінений як дискредитація авторитету органів внутрішніх справ, оскільки активні дії вчинено не ним, а органами військової прокуратури сил АТО (порушення кримінального провадження), і відсутній обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили.

Щодо вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, позивач просив стягнути з ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області 52683,96 грн. на підставі довідки про доходи та положень постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Ухвалою суду від 10.11.2016 до участі у справі залучено в якості другого відповідача Рубіжанський МВ ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (а.с. 106-108).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві та письмових поясненнях від 05.12.2016 (а.с. 117-119), зокрема, зазначив, що до нього 02.09.2015 надійшла оперативна інформація про маловідому особу з м. Київ, при якій знаходиться речовина, схожа на наркотичний засіб. Цю інформацію позивач одразу надав т.в.о. заступника начальника сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області капітану міліції ОСОБА_6, який прийняв рішення перевірити інформацію. Позивач зателефонував до чергової частини Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області для перевірки невідомої йому та іншим співробітникам особи, яка назвалася ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за інформаційно-пошуковою системою АРМОР, ФАКТ, та викликав слідчо-оперативну групу для вилучення речовини, схожої на наркотичний засіб.

Представник першого відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав письмові заперечення проти позову від 09.11.2016 (а.с. 51-55), в яких зазначив, що до ГУМВС України у Луганській області надійшла інформація про те, що 02.09.2015, приблизно о 18.50, за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделєєва, 14-б/55, працівниками Військової прокуратури сил антитерористичної операції та Служби безпеки України затримані працівники міліції сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області, у тому числі оперуповноважений старший майор міліції ОСОБА_1 На час затримання працівники міліції перебували поза службою, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї. Під час проведення огляду місця події у ОСОБА_1 були виявлені та вилучені грошові кошти у сумі 9300 грн. Того ж дня працівники міліції, в тому числі позивач, були затримані Військовою прокуратурою сил антитерористичної операції у порядку ст.208 КПК України та перевезені до м. Краматорська Донецької області. Згідно з текстом ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 01.09.2015 про дозвіл на проведення обшуку службових приміщень Рубіжанського МВ ГУМВС України, 24.08.2015 Військовою прокуратурою сил АТО до ЄРДР за № 0000006 внесено відомості за ч.1 ст.307 за зверненням громадянина ОСОБА_8 від 23.08.2015 про те, що працівник міліції Рубіжанського МВ ГУМВС ОСОБА_1 незаконно зберігає та збуває наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги шляхом передачі їх заявнику для подальшої реалізації третім особам. Опитані у ході проведення службового розслідування працівники Рубіжанського МВ ГУМВС України, а саме начальник СКР підполковник міліції ОСОБА_9, заступник начальника міського відділу начальник кримінальної міліції підполковник міліції ОСОБА_10, т.в.о. начальника ОВС підполковник міліції ОСОБА_11 повідомили, що про затримання працівників міліції Рубіжанського МВ ГУМВС ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їм стало відомо від співробітників Служби безпеки України 02.09.2015, приблизно о 19.20. За інформацією співробітників СБУ вказані працівники міліції затримані під час отримання незаконної грошової винагороди у сумі 9300,00 грн. за непритягнення окремих громадян до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Зазначені працівники міліції у робочий час перебували на службі та виконували свої службові обовязки за посадами. Після проведення керівництвом СКР Рубіжанського МВ ГУМВС у період часу з 18.00 по 18.20 оперативної наради, вказані працівники міліції залишили адміністративну будівлю даного органу внутрішніх справ та повинні були розійтися по місцях проживання. При цьому про отримання будь-якої оперативної інформації та необхідність проведення її перевірки 02.09.2015 у неробочий час (після 18глдни) вони не доповідали, а також жодних вказівок на здійснення таких заходів їм не надавалось. З метою встановлення обставин затримання 02.09.2015 працівників міліції Рубіжанського МВ ГУМВС України до Військової прокуратури сил антитерористичної операції направлено запит від 04.09.2015 вих. № ВДЗ/2647, згідно відповіді на який (від 04.09.2015 вих. № 15) 02.09.2015 у ході здійснення слідчим відділом військової прокуратури сил АТО досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000006 від 24.08.2015, у порядку ст.208 КПК України затримано працівників міліції СКР Рубіжанського МВ ГУМВС України ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368 та ч.1 ст. 407 КК України. Станом на 04.09.2015 зазначеним особам вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. 03.09.2015 інформація про факт затримання працівників міліції Рубіжанського МВ ГУМВСУ оприлюднена в мережі Інтернет на чисельних інформаційних сайтах та набула значного резонансу у суспільстві. Вивченням відповідної службової документації Рубіжанського МВ ГУМВСУ встановлено, що працівники міліції даного органу внутрішніх справ, у тому числі позивач, були особисто під підпис попереджені про недопустимість порушень вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а також інших нормативних актів у сфері антикорупційного законодавства України, скоєння злочинних дій та інших порушень службової дисципліни. В свою чергу до відома позивача доведено визначене керівництвом МВС України стратегічне завдання щодо зміцнення дисципліни і законності, очищення від працівників, які допускають вчинки, несумісні з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ та безвідповідально ставляться до виконання службових обовязків. Разом з цим, внаслідок особистої недисциплінованості, ці вимоги позивачем проігноровані. Таким чином, позивач скоїв вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який, враховуючи оприлюднення інформації про нього у засобах масової інформації та мережі Інтернет, набув значного резонансу у суспільстві та негативно впливає на імідж органів внутрішніх справ серед населення, зокрема, в умовах проведення антитерористичної операції на території Луганської області. Вказана подія стала можливою внаслідок особистої недисциплінованості, низьких морально ділових якостей позивача, грубого порушення ним вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України «Про міліцію», наказу МВС України від 22.02.2012 № 155, яким затверджені Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України. Зазначив, що позивач своїми діями порушив п.7.2, 7.8 наказу МВС від 22.02.2012 № 155, яким затверджені Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України. Також зазначив, що звільнення осіб рядового та начальницького складу за вчинки, що дискредитують звання рядового та начальницького складу, є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 12 Дисциплінарного статуту ОВС України. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 20.10.2015 дискредитація звання особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості і є несумісним з подальшим проходженням служби. Поняття вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, законодавством не визначено, і в кожному конкретному випадку відповідач як субєкт владних повноважень самостійно визначає, чи є конкретне діяння таким, що дискредитує звання рядового і начальницького складу. Цивільні особи учасники затримання позивача та ще трьох співробітників міліції чітко усвідомлювали, що всі чотири особи є співробітниками міліції, які ніяким чином не впливають саме на припинення протиправних дій, а навпаки сприяють їх реалізації. Зазначене підриває довіру до правоохоронних органів у суспільстві. Дії позивача свідомо впливають на негативну громадську думку. Вказана подія створила в очах громадськості негативне враження безладдя, безкарності та хабарництва у системі органів МВС України, наслідком чого є підрив авторитету органів державної влади, особливо в умовах складної суспільно політичної ситуації в державі.

Представник другого відповідача у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача та представника першого відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1, майор міліції, з 07.08.1999 проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується дублікатом трудової книжки АЕ № 781539 (а.с.16).

Згідно з пунктом 1 наказу ГУМВС України у Луганській області № 2287 від 04.09.2015 «Про покарання окремих працівників міліції Рубіжанського МВ» старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області майора міліції ОСОБА_12 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення № 114 за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, несумісного з подальшим проходженням служби в ОВС України, особисту безвідповідальність, низькі морально ділові якості, порушення вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України «Про міліцію», наказу МВС України від 22.02.2012 № 155, яким затверджені Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (а.с. 92-94).

Наказом ГУМВС України у Луганській області від 04.09.2015 № 309 о/с майора міліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Рубіжанського міського відділу, звільнено з органів внутрішніх справ запас ЗС України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення № 114, підстава: наказ ГУМВС від 04.09.2015 № 2287 (а.с. 8, 95).

Передумовою видання зазначених наказів став висновок про результати службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни окремими працівниками міліції Рубіжанського МВ ГУМВСУ, затверджений начальником ГУМВС України у Луганській області генерал-лейтенантом міліції ОСОБА_13 04.09.2015 (а.с.44-46).

Вирішуючи питання по суті спору суд виходить з такого.

Правовідносини, пов'язані з проходженням та звільненням з посад публічної служби ОВС, регулюються законодавством у сфері проходження служби, а саме Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (далі - Закон № 565-XII), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (зі змінами та доповненнями), затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі Положення № 114), Дисциплінарним Статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Сутність службової дисципліни, обовязки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-IV (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 8 статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

Пунктом 66 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Щодо посилань позивача на порушення ГУ МВС України у Луганській області порядку проведення службового розслідування суд зазначає таке.

Положеннями статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (абзац 15 статті 14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до п. 6.3.6 п. 6.3 р. 6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 (далі Інструкція), забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Відповідно до рапорту Т.в.о. начальника ВІОС УКЗ ГУМВС України у Луганській області від 04.09.2015, ВІОС УКЗ ГУМВСУ проводиться службове розслідування за фактом затримання 02.09.2015 співробітниками Військової прокуратури сил антитерористичної операції та Служби безпеки України працівників міліції сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС старшого оперуповноваженого майора міліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого капітана міліції ОСОБА_6, оперуповноваженого капітана міліції ОСОБА_4 та оперуповноваженого старшого лейтенанта міліції ОСОБА_5 під час отримання ними незаконної грошової винагороди за непритягнення окремих громадян до кримінальної відповідальності. За результатами виїзду до місця затримання вказаних працівників міліції, опитати зазначених працівників міліції не надалось можливим, у звязку з забороною співробітниками Військової прокуратури сил антитерористичної операції та Служби безпеки України доступу до них. Тому отримати письмові пояснення працівників міліції ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у ході проведення даного службового розслідування не надалось можливим (а.с. 69).

Як вбачається з матеріалів службового розслідування, досліджених під час розгляду справи, позивач не був опитаний в ході проведення службового розслідування, тому що перебував під вартою в ІТТ у м. Краматорську, про що складено відповідний рапорт (а.с. 69). При цьому опитані інші посадові особи відділів міліції, які за результатами службового розслідування були притягнені до різних видів дисциплінарних стягнень.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до наказу ГУ МВС України у Луганській області від 03.09.2015 № 2276 проведення службового розслідування за фактом затримання 02.09.2015 у м. Рубіжному Луганської області окремих працівників міліції СКР Рубіжанського МВ ГУМВСУ доручено першому заступнику начальника ГУМВСУ полковнику міліції ОСОБА_14, заступнику начальника ГУМВСУ полковнику міліції ОСОБА_15, т.в.о. начальника кримінальної міліції ГУМВСУ полковнику міліції ОСОБА_16, начальнику УКЗ ГУМВСУ підполковнику міліції ОСОБА_17, начальнику штабу ГУМВСУ полковнику міліції ОСОБА_18 (а.с. 56).

Згідно висновку від 04.09.2015, службове розслідування проведено т.в.о. ВІОС УКЗ ГУМВС України у Луганській області підполковником міліції ОСОБА_19, висновок узгоджено начальником УКЗ ГУМВС України у Луганській області підполковником міліції ОСОБА_17, начальником штабу ГУМВС України у Луганській області полковником міліції ОСОБА_18, т.в.о. начальника кримінальної міліції ГУМВС України у Луганській області полковником міліції ОСОБА_16, заступником начальника ГУМВС України у Луганській області ОСОБА_15 та першим заступником начальника ГУМВС начальником СУ ГУМВС України полковником міліції ОСОБА_14 Вказаний висновок затверджено начальником ГУМВС України у Луганській області генерал-лейтенантом міліції ОСОБА_13 (а.с. 86-91).

Проведення службового розслідування т.в.о. ВІОС УКЗ ГУМВС України у Луганській області підполковником міліції ОСОБА_19 повністю узгоджується з вимогами пункту 3.3 Інструкції, відповідно до якого проведення службового розслідування доручається працівникам підрозділів внутрішньої безпеки, інспекції з особового складу підрозділів кадрового забезпечення, а якщо такі підрозділи не передбачені штатним розписом, уповноважені на те начальники доручають проведення службових розслідувань найбільш досвідченим працівникам, здатним усебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити обєктивні висновки, а також з посадовими обовязками старшого інспектора з особливих доручень відділу ІОС УКЗ ГУМВС України у Луганській області підполковника міліції ОСОБА_19, визначеними його посадовою інструкцією, затвердженою начальником УКЗ ГУМВС України у Луганській області майором міліції ОСОБА_17 17.09.2014 (а.с. 179-182).

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що службове розслідування проведено уповноваженою особою з дотриманням норм чинного законодавства та у межах компетенції, тому посилання позивача на порушення порядку проведення службового розслідування є необґрунтованими.

За результатами службового розслідування зроблено висновок про скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу, несумісного з подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Стаття 7 Дисциплінарного статуту покладає на працівників міліції обовязки дотримання законодавства, неухильного виконання вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів начальників; дотримання професійної та службової етики; чесності і обєктивності у службовій діяльності; сприяння начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Пунктами 1 (розділ V), 1.2, 2.2, 4.1 (розділ III) Правил поведінки передбачено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обовязку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобовязання, а саме: бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби. Бездоганне виконання моральних зобовязань забезпечує право працівника на суспільну довіру, повагу, визнання і підтримку громадян. Неухильне дотримання норм цих Правил є важливим чинником якісного виконання працівником оперативно-службових завдань, необхідною умовою суспільної довіри та підтримки діяльності органів внутрішніх справ.

Таким чином, описаний у висновку службового розслідування факт поведінки з боку позивача щодо вчинення дій, спрямованих на отримання незаконної винагороди за не притягнення певних осіб до кримінальної відповідальності, порушення ним моральних норм та службової дисципліни є вчинком, який підриває авторитет міліції і є несумісний з перебуванням в органах внутрішніх справ.

У даній справі суд вважає доведеним висновком службового розслідування факт вчинення позивачем дій, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, з огляду на таке.

Абзацом 1 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Відповідно до наказу ГУ МВС України у Луганській області від 03.09.2015 № 2276 «Про призначення та проведення службового розслідування за фактом затримання окремих працівників міліції Рубіжанського МВ ГУМВС» призначено службове розслідування за фактом затримання 02.09.2015 у м. Рубіжному Луганської області окремих працівників міліції СКР Рубіжанського МВ ГУМВС (а.с. 56).

Пунктом 66 Положення № 114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Відповідно до пункту 62 Положення № 114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обовязок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обовязок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Дискредитація (від французького слова discrediter підривати довіру) це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Складові цього поняття тісно повязані з морально етичними нормами.

Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, повязані насамперед з низкою моральних вимог, які предявляються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у статті 5 Закону України «Про державну службу», Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно правових актах, що регулюють діяльність органів внутрішніх справ та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, розуміються протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у звязку з виконанням службових обовязків або не повязані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

У пункті 66 Положення № 114 визначено не окремий вид відповідальності працівника органів внутрішніх справ, а спеціальну підставу для припинення служби, яке відбувається у формі звільнення.

Звільнення за пунктом 66 Положення № 114 може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обовязкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обовязків.

Таким чином, такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ як звільнення за пунктом 66 Положення № 114 є самостійною та спеціальною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу, факт вчинення дій, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним.

Наведеним спростовується посилання позивача на те, що підстава для звільнення, визначена пунктом 66 Положення № 114, повинна застосовуватися лише в сукупності з підставами, визначеними пунктом 64 Положення № 114, оскільки пункт 66 містить посилання на урахування вимог пункту 62, а не 64, а, як зазначалося вище, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України (п.п. а) п. 62) за пунктом 66 Положення № 114 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) (а.с. 8).

У ході судового розгляду справи встановлено, що у висновку службового розслідування та наказі ГУМВС України у Луганській області від 04.09.2015 № 2287 зазначено, що 02.09.2015 у м. Рубіжному Луганської області, працівниками Військової прокуратури сил антитерористичної операції та Служби безпеки України були затримані працівники міліції сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області старший оперуповноважений майор міліції ОСОБА_1, старший оперуповноважений капітан міліції ОСОБА_6, оперуповноважений капітан міліції ОСОБА_4 та оперуповноважений старший лейтенант міліції ОСОБА_5 під час отримання незаконної грошової винагороди за не притягнення окремих громадян до кримінальної відповідальності за правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

За інформацією Військової прокуратури сил антитерористичної операції вказані працівники міліції затримані у передбаченому ст. 208 КПК України порядку за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 та ч. 1 ст. 407 КК України. 04.09.2015 ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Таким чином, зроблено висновок, що працівники міліції сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВСУ старший оперуповноважений майор міліції ОСОБА_1, старший оперуповноважений капітан міліції ОСОБА_6, оперуповноважений капітан міліції ОСОБА_4 та оперуповноважений старший лейтенант міліції ОСОБА_5 скоїли вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який, враховуючи оприлюднення інформації про нього у засобах масової інформації та мережі Інтернет, набув значного резонансу у суспільстві та негативно впливає на імідж органів внутрішніх справ серед населення зокрема в умовах проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Вказана подія стала можливою внаслідок особистої недисциплінованості, низьких морально ділових якостей працівників міліції сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВСУ, зокрема, старшого оперуповноваженого капітана міліції ОСОБА_6, грубого порушення ними вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України «Про міліцію», наказу МВС України від 22.02.2012 № 155, яким затверджені Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (а.с.86-91).

Позивач посилався на те, що у день затримання його та трьох співробітників карного розшуку Військовою прокуратурою сил АТО 02.09.2015 він отримав оперативну інформацію про мало відому особу з м. Києва, яка назвалася ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, при якій знаходилася речовина, схожа на наркотичний засіб, та після отримання цієї інформації здійснив дзвінок до чергової частини Рубіжанського МВ ГУМВСУ у Луганській області для перевірки цієї особи за інформаційно пошуковою системою АРМОР, ФАКТ, та викликав слідчо-оперативну групу для вилучення речовини, схожої на наркотичний засіб.

Проте, доводи позивача про виклик слідчо-оперативної групи спростовуються журналом єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інші події (ЄО) Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області, зокрема, записами у ньому за 02.09.2015, відповідно до яких жодних повідомлень про скоєння злочину та виклики слідчо-оперативної групи від ОСОБА_1 не зареєстровано (а.с. 156 174).

Також у висновку службового розслідування від 04.09.2015 зазначено, що вивченням відповідної службової документації Рубіжанського МВ ГУМВСУ встановлено, що працівники міліції даного ОВС, зокрема, ОСОБА_1, особисто під підпис попереджені про недопустимість порушень вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а також інших нормативних актів у сфері антикорупційного законодавства України, скоєння злочинних дій та інших порушень службової дисципліни. До їх відома було доведено визначене керівництвом МВС України стратегічне завдання щодо зміцнення дисципліни, законності, очищення від працівників, які допускають вчинки, несумісні з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ та безвідповідально ставляться до виконання службових обовязків.

Зазначені обставини підтверджено наявними в матеріалах справи відомостями прийому заліків та ознайомлення о/с Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області (а.с.72-75, 76-79, 80-83), рапортом ОСОБА_1 на імя начальника Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області полковника міліції ОСОБА_20 про особисте ознайомлення з зазначеним наказом та про розяснення йому наслідків порушення ним дисципліни та законності, скоєння корупційного діяння (а.с. 84-85).

03.09.2015 позивачу вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, 05.09.2015 його повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 368 КК України, що визнається сторонами.

Відповідно до п. 7.2 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, працівник органів внутрішніх справ зобовязаний неухильно дотримуватись обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством та Законом України „Про міліцію, уникати дій, які можуть бути сприйняті як підстава підозрювати його в корупції. Своєю поведінкою він має продемонструвати, що не терпить будь-яких проявів корупції, відкидає пропозиції про незаконні послуги, чітко розмежовує службу і приватне життя, при найменших ознаках корумпованої поведінки інших осіб інформує керівника свого структурного підрозділу.

Працівник, який порушує принципи і норми професійної етики, втрачає добре імя і честь, дискредитує свій підрозділ і органи внутрішніх справ, позбавляється морального права на повагу, підтримку і довіру з боку громадян, колег і товаришів по службі (абз. 3 п. 7.8 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155).

В даному випадку, суд вважає доведеним факт вчинення позивачем дій, що дають підстави підозрювати його у корупції, та порушення ним Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, що відображено у висновку службового розслідування від 04.12.2015 та наказі ГУМВС України у Луганській області від 04.09.2015 № 2284, яким відповідно підтверджено скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання особи рядового і начальницького складу, вид дисциплінарного стягнення відповідає вимогам пункту 10 статті 14 Дисциплінарного статуту, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів начальника ГУМВС України у Луганській області від 04.09.2015 № 2287, № 309 в частині звільнення ОСОБА_1, майора міліції, з органів внутрішніх справ на підставі пункту 66 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області з 04.09.2015.

Доводи позивача про протиправність його звільнення, через недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення та з огляду на те, що звільнення можливе лише за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, є безпідставними, оскільки відсутність кримінальної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням до позивача дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ.

Набрання законної сили вироком суду є підставою для звільнення особи за п. 67 Положення № 114, а в даному випадку позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення № 114, пунктами 66 та 67 Положення № 114 визначено самостійні підстави для звільнення, які не можна ототожнювати та підміняти однією іншу.

Стосовно обставини, що вина позивача у скоєнні злочинів за статтями 307, 368 Кримінального кодексу України не доведена та судом на теперішній час не постановлено вирок за результатами розгляду кримінальної справи, суд зазначає, що факт порушення відносно працівника органів внутрішніх справ кримінальної справи за фактом зловживання ним службовим становищем та предявлення йому звинувачення дискредитує авторитет органів внутрішніх справ, а отже вчинення ним дій, що були підставою для порушення кримінальної справи є проступком, несумісним з перебуванням в органах внутрішніх справ.

Таким чином, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних наказів, та відповідно про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування цих наказів та поновлення позивача на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області відсутні.

В задоволенні позовної вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу також слід відмовити, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про поновлення на посаді, яка задоволенню не підлягає.

Щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з даним позовом суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою та третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, строк звернення до суду для вирішення даного спору становить один місяць з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Матеріалами справи підтверджено та не оспорюється представником першого відповідача, що дублікат трудової книжки та витяг з наказу про звільнення вручено позивачу лише 29.08.2016. Отже, позивачем не порушено строк звернення до суду з даним позовом.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки, відповідно до ст.. 94 КАС України у випадку відмови у задоволенні позову судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог у ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, Рубіжанського міського відділу ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправними та скасування наказів від 04.09.2015 № 2287, від 04.09.2015 № 309о/с, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 29 грудня 2016 року

Суддя ОСОБА_21