Справа № 809/1570/16
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2016 р. Справа № 809/1570/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кафарського В.В.

За участю секретаря Єлізарової У.Г.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_5

до відповідача: Тисменицької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, рішення № НОМЕР_4, вимоги № НОМЕР_5 від 01.11.2016,-

ВСТАНОВИВ:

16.11.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулася до суду з адміністративним позовом до Тисменицької обєднаної державної Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, рішення № НОМЕР_4, вимоги № НОМЕР_5 від 01.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за наслідками проведення планової перевірки позивача за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 встановлено факти заниження ОСОБА_5 чистого оподатковуваного доходу з податку на доходи фізичних осіб у 2014, 2015 році. На підставі акту перевірки від 17.10.2016 за №814/130/НОМЕР_6 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення №, № НОМЕР_2 № НОМЕР_3 від 01.11.2016, згідно яких позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб відповідно на 57 797,44 грн, 510 грн та 3647,25 грн. Одночасно відповідачем донараховано позивачу розмір єдиного внеску, що підлягає сплаті ОСОБА_5, як платником єдиного внеску, та виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_5 від 01.11.2016 на суму 76, 402,76 грн, а згідно рішення № НОМЕР_4 від 01.11.2016 нараховано штраф у розмірі 7194,73 грн. Висновки акту перевірки на думку позивача спростовуються первинними документами, які підтверджують понесені позивачем витрати у звязку з придбанням товарно-матеріальних цінностей, та на підставі яких ОСОБА_5. і було сформовано витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування з податку на доходи фізичних осіб.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та письмових поясненнях. Просили позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву ( арк..справи 45-46). Просили у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5. 02.02.2007 зареєстрована як фізична особа-підприємець та з 02.02.2007 перебуває на податковому обліку у Тисменицькій ОДПІ як платник податків.

У період з 19.09.2016 по 07.10.2016 посадовими особами Тисменицької ОДПІ на підставі наказу №187 від 09.09.2016 та №197 від 29.09.2016, направлення №95 від 19.09.2016 проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску за період з 01.01.2014 до 31.12.2015.

За наслідками перевірки відповідачем 17.10.2016 складено акт за №814/130/НОМЕР_6 у якому зафіксовані порушення позивачем, зокрема,:

- статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податку з доходів фізичних осіб в сумі 63397,05 грн; донараховано військового збору в сумі 6339,75 грн.

- п.198.1, п.198.1, п.198.6 ст.198, п.201.11 ст.201 Податкового Кодексу України , внаслідок чого за перевірений період занижено суму податкового зобовязання на 453 350 грн;

- пункту 1 частини 2 статті 6, частини 1 пункту 3 статті 7, статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування", за 2014 рік- в сумі 54200,33 грн, та за 2015 рік- 92458,14 грн ;

На підставі вищевказаного акту перевірки від 17.10.2016 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення за №, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, згідно яких фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб відповідно на суму 57797,44 грн( 33027,16 грн- за основним платежем та 24770,28 грн- за штрафними (фінансовими) санкціями, 510 грн- штрафних санкцій, 3647,25 грн ( 2917,80 грн- за основним платежем та 729,45- штрафними санкціями. (том І а.с.12-14).

Одночасно, відповідачем визначено розмір єдиного внеску у сумі 76402,76 грн., що підлягає сплаті ОСОБА_5 як платником єдиного внеску, про що виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_5 від 01.11.2016 на донараховану суму єдиного внеску, а згідно рішення № НОМЕР_4 від 01.11.2016 застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 7194,73 грн за донарахування фіскальним органом єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (том І а.с.10-11).

Не погоджуючись із податковими повідомлення-рішеннями №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, рішенням № НОМЕР_4, вимогою № НОМЕР_5 від 01.11.2016, позивач звернувся з даним позовом до суду.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з чинних на час виникнення правовідносин нормативно-правових актів та зазначає їх зміст у відповідній редакції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що під господарською операцією слід розуміти дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Таким чином, витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що позивач протягом періоду з 01.01.2014 по 31.12.2015 здійснювала наступні види господарської діяльності : ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, неспеціалізована оптова торгівля, установлення столярних виробів, механічне оброблення металевих виробів, діяльність посередників у торгівлі деревиною, надання послуг перевезення речей (переїзду), вантажний автомобільний транспорт, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, виробництво металевих дверей і вікон. Основними контрагентами постачальниками позивача у період з 01.01.2014 по 31.12.2015 були ТзОВ «Бусел-Прикарпаття» ( постачання скла), ТзОВ «Технорейл» ( постачання металопластикових виробів), ТзОВ «Профігруп Україна» ( постачання форнітури та додатку), ТзОВ «Колійна техніка» ( постачання металу), ТзОВ «Октава Пласт» ( постачання металопластикових виробів та фурнітури), ТзОВ «Радоніт-А» ( додаткові матеріали), ПрАТ «ІФ ЛРЗ» ( надання послуг по обробці металу).

Згідно підпункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобовязані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Книга обліку доходів і витра для документальної перевірки не представлена в звязку із її відсутністю, чим порушено п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.176. 1 ст.176, п.177.10 ст.177 ПК України п.6 ст.128 Господарського Кодексу України.

Шляхом подання декларацій про майновий стан та доходи за 2014 рік та за 2015 рік позивачем задекларовано: дохід, отриманий у 2014 році від провадження господарської діяльності у сумі 781331 грн, у 2015 році позивачем задекларовано дохід від провадження господарської діяльності в сумі 638222,00 грн. При цьому перевіркою правильності визначення валового доходу, відображеного в декларації про майновий стан за 2014-2015 роки, встановлено безпідставно заниження валового доходу за 2015 рік в сумі 186588 грн.

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених ФОП ОСОБА_5 у деклараціях про доходи, безпосередньо повязаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначених в ході перевірки накладних, актів виконаних робіт, товаро-транспортних накладних, виписок банку, відомостей нарахування та виплати зарплати виявлено розбіжності внаслідок неведення обліку та відсутності в підтвердження витрат деяких первинних документів витрачених сум згідно з операціями за результатами або участю яких у податковому періоді безпосередньо отриманий дохід.

До складу витрат безпідставно включено суми за придбані матеріали без підтвердження первинними документами використання в господарській діяльності в розмірі 72478 грн за 2014 рік та в розмірі 82328 грн за 2015 рік та інші витрати включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в розмірі 84721 грн в 2014 році чим порушено п.177.2 , п.177.3 , п.177.4 ст.177 Податкового Кодексу України, п. 6 ст.128 Господарського Кодексу України.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 розділу ІV ''Податок на доходи фізичних осіб'' Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно пункту 177.3 цієї статті для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Статтею 138 цього Кодексу встановлено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункту 138.1.1 пункту 138.1).

Згідно пункту 139.1статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати не повязані з провадженням господарської діяльності (підпункт 139.1.1); витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9)

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем безпідставно включено до складу валових витрат у 2014 році витрати у сумі 157197,00 грн. та у 2015 році витрати у сумі 79562,00 грн, які не підтверджені належними первинними документами та не повязані з провадженням господарської діяльності. Наведене вплинуло на визначення чистого оподатковуваного доходу та призвело до його заниження.

За таких обставин, відповідачем в силу приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України правомірно винесено податкові повідомлення-рішення за №, № НОМЕР_2, та № НОМЕР_3, згідно яких фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 збільшено розмір грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб відповідно на суму 57797,44 грн( 33027,16 грн- за основним платежем та 24770,28 грн- за штрафними (фінансовими) санкціями, 510 грн- штрафних санкцій та 3647,25 грн ( 2917,80 грн- за основним платежем та 729,45- штрафними санкціями.

Суд зазначає, що ОСОБА_5 є платником єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування".

Згідно частини 2 статті 6 даного Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1).

Базою нарахування єдиного внеску для позивача є сума доходу (прибутку), отриманого від його діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (пункт 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування").

Згідно частини 11 статті 8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1, частини 3 статті 7 даного Закону максимальна величина бази нарахування єдиного соціального внеску максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює 17 розмірам прожиткового мінімуму працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний соціальний внесок.

Таким чином, сума чистого оподатковуваного доходу є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та одночасно базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування для позивача, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), та більшою за встановлену пунктом 4 статті 1 згаданого Закону максимальну величину бази нарахування єдиного внеску.

Порушення позивачем вимог п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, п. 11 ст.8 , п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування"призвело до невірного нарахування єдиного внеску, заниження доходу на який нараховується єдиний внесок, а відтак контролюючим органом правомірно донараховано єдиний внесок на загальну суму 145658,47 грн, в тому числі за 2014 54200,33 грн, за 2015 рік- 92458,14 грн.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування'' встановлено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 3 статті 9 цього Закону обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно частини 4 статті 25 даного Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

За таких обставин, відповідачем правомірно за наслідками проведеної перевірки позивача донараховано останньому єдиного внеску у розмірі 76402,76 грн та виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_5 від 01.11.2016 на донараховану суму єдиного внеску, а відтак підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування'' орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску -накладає штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем правомірно згідно рішення № НОМЕР_4 від 01.11.2016 нараховано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 штраф у розмірі 7194,73 грн за донарахування своєчасно не нарахованого позивачем єдиного внеску. Як наслідок, підстави для скасування даного рішення від 01.11.2016 відсутні, а позовна вимога в цій частині до задоволення не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача необґрунтовані, а в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_6

Постанова складена в повному обсязі 30.12.2016 року.