Справа № 766/16932/16-а
Суддя: Дорошинська В. Е.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Філіпенко І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсон про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсон про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами внесеними згідно ЗУ від 05.10.1995 року №358/95-ВР у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-111, що діяла станом на серпень 2002 року у розмірі 90% суми заробітної плати, має право на отримання пенсії. 12.12.2016 року, він звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку розміру обчисленої пенсії та, виходячи із розміру 90% заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Херсонської області від 09.12.2016 року №18/424 вих.-16. Однак УПФУ відмовило йому у здійснені перерахунку, про що повідомив протоколом від 14.12.2016 року за №217.

Вважає, дії відповідача щодо відмови у перерахунку йому пенсії виходячи із розміру 90% від суми заробітної плати, що зазначена у довідці - неправомірними та такими, що порушують його гарантовані ОСОБА_2 України права на пенсійне забезпечення.

Проте рішенням комісії УПФУ м. Херсона для розгляду питань повязаних з перерахунком та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення від 14.12.2016 року в проведенні перерахунку пенсії відмовлено за відсутності законодавчих підстав.

На підставі викладеного просив позов задовольнити з підстав зазначених у позові та визнати протиправними та скасувати рішення від 14.12.2016р.№217 Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної йому пенсії за вислугу років відповідно до ст..50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-XII з розрахунку 90% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати згідно довідки прокуратури Херсонської області від 09.12.2016 року №18/424 вих-16 про заробітну плату, починаючи з 01.01.2016 року без обмежень її граничного розміру безстроково(довічно) та без оподаткування, зобовязати управління УПФУ в м. Херсоні відновити з 02.06.2015 року виплату раніше призначеної йому пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-XII без обмежень її граничного розміру та без оподаткування, стягнути на його користь сплачений судовий збір в розмірі 551,21 грн та зобовязати УПФУ в м. Херсоні виконати постанову негайно.

Ухвалою суду від 21.12.2016 року позовні вимоги в частині зобовязаня управління УПФУ в м. Херсоні відновити з 02.06.2015 року виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-XII без обмежень її граничного розміру та без оподаткування, та в частині зобовязати УПФУ в м. Херсоні виконати постанову негайно залишено без розгляду за заявою позивача.

Позивач в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання надала заяву те, що не заперечує проти розгляду справи в письмовому провадженні, крім того надіслано на адресу суду заперечення в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 41 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 розпочав свою професійну діяльність з 16.10.1981 року та продовжував на різних прокурорських слідчих посадах.

З 18.11.2004 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії АБ №344420 виданого 27.04.2005 року органами Пенсійного фонду України підтверджено одержання пенсії довічно.

Після призначення пенсії ОСОБА_1 продовжує працювати в органах прокуратури, отримуючи заробітну плату і пенсію.

З 01.04.2015 року пенсія за вислугу років позивачу припинена та не виплачується.

12.12.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Втім, у задоволенні вимог позивача було відмовлено, про що відповідач повідомив його протоколом №217 від 14.12.2016. Підставою для відмови в задоволенні заяви є те, що, на думку відповідача, відсутні законодавчі підстави.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_2 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_2 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 ОСОБА_2 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_2 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_2 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_3 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_2 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_2 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_3 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях ОСОБА_3 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 ОСОБА_3 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_2 України, ОСОБА_3 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_3 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_3 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_3 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином, позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, статтею 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 22 років 6 місяців, що є звуженням прав позивача в розумінні ОСОБА_2 України.

Частинами першою - третьою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

Частиною другою ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Правомірність свого рішення відповідачем в рамках даної справи не доведена.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відмова управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні у перерахунку пенсії позивачу є неправомірною, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як такі, що частково підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем, однак підлягають частковому задоволенню, оскільки в частині виплати пенсії, не підлягають задоволенню, тому що позивач є працюючим пенсіонером, а в частині перерахунку з 01.01.2016р., підлягають задоволенню з дня звернення, тобто з 12.12.2016р., щодо вимог про без обмежень її граничного розміру безстроково (довічно) та без оподаткування, не підлягають задоволенню, за відсутністю законодавчих підстав.

На підставі ст. 94 КАС України на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.22 ОСОБА_2 України, ст. ст 11, 17, 18, 86, 94, 159-163 , 186 КАС України, рішеннями ОСОБА_3 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення від 14.12.2016р. №217 Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в м. Херсоні здійснити перерахунок ОСОБА_1 призначеної пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII редакції 12.07.2001), виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку згідно довідки прокуратури Херсонської області від 09.12.2016 року за №18/424 вих-16 про заробітну плату прокуратури Херсонської області, з дня звернення, тобто з 12.12.2016р.

Стягнути з Державного бюджету України судові витрати у розмірі 551,20 грн. на користь ОСОБА_1.

В решті вимог відмовити.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський міській суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.Е. Дорошинська