Справа № 826/2347/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/2347/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 грудня 2016 року № 826/2347/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи – Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії Міністерства юстиції України щодо повернення нормативно-правового акта на доопрацювання у зв'язку з необхідністю погодження постанови НКРЕКП від 03.12.2015р. №2899 із Міністерством юстиції України, Державною пенітенціарною службою України та переузгодження із Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Антимонопольним комітетом України та Державною регуляторною службою України, є незаконними та неправомірними, такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про природні монополії», Указу Президента України від 10.09.2014р. №715, наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2005р. №34/5, оскільки вказаними нормативно-правовими актами зазначено, що рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, не потребують узгодження з іншими органами державної влади, крім випадків, передбачених Законом.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

Відповідач, як на підставу законності своїх дій посилається на пункт 9 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. №731 та підпункт 3.11.4 пункту 3.11 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005р. №34/5, відповідно до яких разом з нормативно-правовим актом до органу державної реєстрації подаються, зокрема, відомості про офіційне погодження акта із заінтересованими органами незалежно від того, чи є таке погодження обов'язковим згідно з законодавством.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог чи заперечень проти позову суду не надав.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

оригінал Постанови на 2 арк. в 1 прим.;

копія Постанови на 2 арк. в 2 прим.;

пояснювальна записка до Постанови на 3 арк. в 1 прим.;

вищезазначені документи в електронному вигляді;

відомості про чинні акти з питань, що належать до сфери правового регулювання наданої на реєстрацію Постанови на 1 арк. в 1 прим.;

копія висновку юридичного департаменту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за результатами проведення юридичної експертизи проекту постанови НКРЕКП «Про внесення змін до Порядку застосування тарифів на електроенергію», завірена в установленому порядку на 2 арк. в 1 прим.;

висновок про проведення антидискримінаційної експертизи проекту постанови НКРЕКП «Про внесення змін до Порядку застосування тарифів на електроенергію» та його копія, завірена в установленому порядку на 1 арк. в 2 прим.;

оригінал та дві копії листа Антимонопольного комітету України на 2 арк. в 3 прим.;

оригінал та дві копії листа Державної регуляторної служби України на 1 арк. в 3 прим.;

оригінал та дві копії листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на 2 арк. 3 прим.;

копія листа до Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини на 1 арк. в 1 прим.;

довідка щодо відповідності acquis communautaire проекту постанови НКРЕКП «Про внесення змін до Порядку застосування тарифів на електроенергію» на 2 арк. в 1 прим.;

порівняльна таблиця на 1 арк. в 1 прим.

Міністерством юстиції України, у робочому порядку висловлено зауваження до Постанови щодо правил правопису та нормопроектувальної техніки.

Термін доопрацювання був встановлений Міністерством юстиції України до 22.01.2016р.

НКРЕКП врахувало всі зауваження Міністерства юстиції України щодо приведення Постанови до вимог нормопроектувальної техніки та правил правопису.

Окрім того, НКРЕКП зазначила, що в силу діючого законодавства, постанова НКРЕКП від 03.12.2015 року №2899 «Про внесення змін до Порядку застосування тарифів на електроенергію» не потребувала погодження із Міністерством юстиції України та Державною пенітенціарною службою України, про що докладно викладено в листі НКРЕКП від 12.01.2016р. № 96/17.2.1/7-16, яким повторно подано на державну реєстрацію доопрацьовану постанову НКРЕКП від 03.12.2015р. № 2899.

Міністерство юстиції України за результатом опрацювання поданих документів листом від 27.01.2016р. № 571-0-32-16/10.1 повернуло НКРЕКП Постанову без державної реєстрації (відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2016р. №245/5) для доопрацювання з метою приведення її у відповідність до вимог чинного законодавства, правил нормопроектувальної техніки та правопису, отримання погодження із Міністерством юстиції України, Державною пенітенціарною службою України та переузгодження із Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Антимонопольним комітетом України та Державною регуляторною службою України.

Термін доопрацювання встановлений Міністерством юстиції України до 26.02.2016р.

Не погоджуючись з вище вказаними діями та наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2016р. №245/5, НКРЕКП звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб'єктами нормотворення здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. № 731 (далі - Положення про державну реєстрацію).

Відповідно до пункту 8 Положення про державну реєстрацію нормативно-правовий акт, що подається на державну реєстрацію, має відповідати вимогам законодавства про мови та інших актів законодавства, узгоджуватися з раніше прийнятими актами і викладатися згідно з правописом та з дотриманням правил нормопроектувальної техніки.

Пунктом 9 вказаного Положення передбачено, що разом з нормативно-правовим актом до органу державної реєстрації подаються, зокрема, відомості про офіційне погодження акта із заінтересованими органами незалежно від того, чи є таке погодження обов'язковим згідно з законодавством.

Крім того, вказаним пунктом Положення про державну реєстрацію передбачено, що порядок подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію визначається Мін'юстом.

Так, Міністерством юстиції України 12.04.2005р. прийнято Порядок подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5 (далі - Порядок).

Підпунктом 3.11.4 пункту 3.11 Порядку передбачено, що разом з нормативно-правовим актом та супровідним листом до нього до Міністерства юстиції України подаються відомості про офіційне погодження нормативно-правового акта із заінтересованими органами незалежно від того, чи є таке погодження обов'язковим згідно із законодавством (оригінал, який після прийняття рішення щодо державної реєстрації повертається суб'єкту нормотворення, та дві копії).

Згідно із пунктом 111 Положення про державну реєстрацію нормативно-правовий акт може бути повернутий органом державної реєстрації без державної реєстрації для доопрацювання на прохання органу, що його прийняв, а також якщо органом, що його прийняв, порушено вимоги цього Положення або порядку подання акта на державну реєстрацію, встановленого органом державної реєстрації.

У разі повернення нормативно-правового акта без державної реєстрації суб'єкт нормотворення повинен врахувати всі висловлені органом державної реєстрації зауваження та усунути виявлені порушення і протягом місяця повторно подати акт на державну реєстрацію або надати органу державної реєстрації копію документа про скасування такого акта.

Пунктом 4.6 Порядку передбачено, що за результатами правової експертизи Міністерство юстиції України в межах установленого строку може прийняти рішення про повернення нормативно-правового акта без державної реєстрації для доопрацювання. Таке рішення може бути прийнято на прохання суб'єкта нормотворення або з власної ініціативи Міністерства юстиції України, якщо суб'єктом нормотворення порушено вимоги Положення або цього Порядку, і оформлюється наказом Міністерства юстиції України. У преамбулі наказу зазначається пункт 111 Положення, у розпорядчій частині наказу викладаються рішення Міністерства юстиції України та строк доопрацювання. Наказ про повернення нормативно-правового акта без державної реєстрації для доопрацювання готується щодо кожного нормативно-правового акта окремо.

Під час доопрацювання суб'єкт нормотворення повинен урахувати всі висловлені Міністерством юстиції України зауваження, усунути виявлені порушення, переузгодити нормативно-правовий акт із заінтересованими органами (у тому числі із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику (для регуляторних актів)), повторно отримати висновок Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України щодо відповідності нормативно-правового акта положенням Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини (у разі відсутності цього документа суб'єкт нормотворення надає копію супровідного листа про повторне подання до Міністерства юстиції України комплекту документів, необхідного для отримання висновку Міністерства юстиції України щодо відповідності нормативно-правового акта положенням Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини) та протягом місяця повторно подати цей нормативно-правовий акт на державну реєстрацію або надати Міністерству юстиції України копію розпорядчого документа про його скасування. Такий розпорядчий документ не повинен містити правових норм. У супровідному листі, з яким він направляється, необхідно вказувати дату і номер листа Міністерства юстиції України про повернення нормативно-правового акта без державної реєстрації для доопрацювання та термін закінчення доопрацювання.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що за результатами проведеної правової експертизи Постанови встановлено, що вона підлягає приведенню у відповідність до вимог чинного законодавства, правил нормопроектувальної техніки та правопису, зокрема:

відповідно частини першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками;

частини третьої статті 63 Конституції України, згідно з якою засуджені користуються всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, що визначені законом і встановлені вироком суду;

частин першої та другої статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України, відповідно до яких держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду;

абзаців 2 та 8 пункту 2.12 розділу II Порядку в частині нумерації структурних одиниць;

підпункту «в» пункту 9 Положення про державну реєстрацію, абзацу 1 підпункту 3.11.4 пункту 3.11 розділу III Порядку, відповідно до яких разом з нормативно-правовим актом до органу державної реєстрації подаються відомості про офіційне погодження нормативно-правового акта із заінтересованими органами незалежно від того, чи є таке погодження обов’язковим згідно із законодавством.

Зокрема, суд погоджується із твердженням відповідача, що Постанова безпосередньо впливає на права споживачів, прирівняних до населення, а саме установи виконання покарань, лікувально-трудові профілакторії, слідчі ізолятори (далі - установи), які у частині споживання електроенергії на комунально-побутові потреби відносяться до споживачів, прирівняних до населення.

Проте в пакеті документів, поданих разом із зазначеним нормативно-правовим актом на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України, відсутні відомості щодо його офіційного погодження з:

Державною пенітенціарною службою України, яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції і який відповідно до пункту 1 Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 225, реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації; та який, зокрема, утворює і ліквідує установи виконання покарань та слідчі ізолятори (стаття 11 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»);

Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31.07.1996 № 28, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за №417/1442, визначено термін «населення» - споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької діяльності.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Пунктом 1 частини першої 13 цього Закону встановлено, що до комунальних послуг відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Поряд з тим, статтею 121 Кримінального-виконавчого кодексу України встановлено, що особи, які відбувають покарання у виправних колоніях, відшкодовують вартість наданих комунально-побутових послуг (у тому числі опалення, гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, забезпечення електричною енергією) із нарахованого їм заробітку, пенсій та іншого доходу.

При існуванні зазначених положень гарантована рівність конституційних прав і свобод всіх громадян, у тому числі засуджених, передбачених Конституцією України.

Отже, суд погоджується із позицією відповідача, що Постанова безпосередньо впливатиме на права і обов'язки засуджених осіб, що відбувають покарання в установах та ставитиме зазначену категорію осіб у завідомо нерівне становище перед іншим населенням.

В той же час, погодження з Державною пенітенціарною службою України, як центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, а також Міністерством юстиції України (оскільки чинне законодавство України передбачає, що погодження Державною пенітенціарною службою проекту нормативно-правового акта без врахування позиції Міністра юстиції України не допускається) із документами, поданими для реєстрації нормативно-правового акту, позивач до Міністерства юстиції не надав.

Враховуючи зазначене, суд погоджується із твердженнями відповідача, що Постанова не відповідає вимогам чинного законодавства України, а отже, відповідач у межах повноважень та з підстав, передбачених чинним законодавством повернув нормативно-правовий акт на доопрацювання, про що видав оскаржуваний наказ Міністерства від 28.01.2016р. №245/5, а отже, позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем у повному обсязі доведено правомірність своїх дій.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко