Справа № 826/8/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2016 р. м. Київ К/800/12004/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Горбатюка С.А., Єрьоміна А.В.,

секретарі судового засідання: Гуловій О.І.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Подлозного А.Ю.,

представника третьої особи: Подлозного А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа ПАТ «Дельта Банк», про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2016 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - Уповноважена особа Фонду), третя особа ПАТ «Дельта Банк», у якому з урахування заяви про уточнення позовних вимог просив:

визнати протиправним та скасувати рішення про нікчемність договору від 10 лютого 2015 року № 009-09510-100215;

зобов'язати подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказ відповідача № 813 від 16 вересня 2015 року в частині визнання нікчемним його договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року є неправомірним, внаслідок чого його як вкладника ПАТ «Дельта Банк» безпідставно позбавлено можливості на отримання гарантованої суми відшкодування.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 26 лютого 2016 року позовні вимоги задовольнив.

Визнав протиправним та скасував наказ Уповноваженої особи Фонду Кадирова В.В. від 16 вересня 2015 року № 813 в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 10 лютого 2015 року № 009-09510-100215, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк».

Зобов'язав Уповноважену особу Фонду Кадирова В.В. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3 як вкладника ПАТ «Дельта Банк», якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) від 10 лютого 2015 року № 009-09510-100215.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 7 квітня 2016 року залишив без змін постанову суду першої інстанції.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У своїх запереченнях позивач зазначив проте, що касаційна скарга є необґрунтованою, у зв'язку з чим просить залишити її без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 10 лютого 2015 року ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір банківського вкладу (депозиту) № 009-09510-100215 (далі - Договір банківського вкладу від 10 лютого 2015 року), за умовами якого Банк відкрив позивачу (Вкладнику) вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, на який того ж дня необхідно зарахувати (з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку або готівкою через касу банку обумовлену сторонами суму вкладу (8400 доларів США).

Того ж дня на вкладний (депозитний) рахунок позивача, відкритого відповідно до Договору банківського владу від 10 лютого 2015 року, надійшли кошти в сумі 8400 доларів США згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 10 лютого 2015 року № 45682846 від платника ОСОБА_6

На підставі постанови Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 2 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 3 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 11 червня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» починає виплату коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 3 березня 2015 року включно та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплата коштів мала здійснюватися через установи чотирьох банків.

На підставі наказу Уповноваженої особи Фонду від 29 травня 2015 року № 408 утворено Комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», завданням якої було провести перевірку правочинів (договорів) неплатоспроможного банку за вкладними операціями, які є нікчемними відповідно до частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки виконаної роботи обговорено на засіданні Комісії, про що складено протокол від 15 вересня 2015 року, затверджений Уповноваженою особою Фонду.

Відповідно до цього протоколу Уповноваженій особі Фонду, з-поміж іншого, запропоновано видати відповідний наказ щодо виявлення договорів банківського вкладу (депозиту), за якими кошти на вкладні (депозитні) рахунки були перераховані іншими фізичними особами, та які є нікчемними згідно з пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та щодо застосування наслідків такої нікчемності.

За наказом Уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. від 16 вересня 2015 року № 813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» до договорів банківського вкладу (депозиту), які визнано нікчемними на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а з-поміж них - Договір банківського вкладу (депозиту) від 10 лютого 2015 року, передбачено застосування наслідків нікчемності, які полягали у необхідності здійснення банківських проводок по поверненню коштів з депозитних рахунків, відкритих відповідно до таких договорів, на рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на ці вкладні рахунки. Перерахування коштів відповідно до цього наказу має здійснюватися в автоматизованому порядку, після чого особам, договори банку з якими визнано нікчемними, необхідно було направити повідомлення про нікчемність правочину відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

2 жовтня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову за № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». На підставі цієї постанови виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 181 від 2 жовтня 2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якої Уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» призначено Кадирова В.В. (на два роки з 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року включно), якому делеговано всі повноваження ліквідатора банку. З прийняттям цього рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав виплату вкладникам їхніх вкладів в межах гарантованої суми відшкодування.

Отримавши повідомлення від 23 вересня 2015 року за № 8821/3025 про нікчемність правочину (Договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року) позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що банку, після визнання його у встановленому законом порядку проблемним, не заборонено укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на них кошти. Стосовно Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», то такі, на думку судів попередніх інстанцій, не є нормами законодавства у розумінні положень Цивільного кодексу України (статті 215, де йдеться про нікчемність правочину, встановленої законом). Окрім того ці Правила, на думку судів, є обов'язковими насамперед для ПАТ «Дельта Банк», який уклав договір і здійснив зарахування коштів на депозитний рахунок, а наслідки нікчемності за Договором банківського вкладу від 10 лютого 2015 року настали лише для позивача. У підсумку суди попередніх інстанцій зазначили про те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів порушення позивачем норм законодавства при укладанні договору банківського вкладу та отриманні коштів на свій вкладний рахунок. Щодо ОСОБА_6 (ініціатор переказу), то суди зазначили про те, що ця особа має право вільно розпоряджатись коштами, які є її власністю і відповідач не довів, що її дії щодо перерахунку коштів з власного банківського рахунку на рахунок іншої фізичної особи суперечить закону. Відтак доводи відповідача стосовно щодо нікчемності договору банківського вкладу з мотивів перерахування коштів на рахунок позивача іншою фізичною особою, на думку судів, не ґрунтуються на нормах законодавства.

Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій необґрунтованими і передчасними з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування за вкладами встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

За частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 4452-VI вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 26 Закону № 4452-VI у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті здійснюється в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день початку ліквідації банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Стосовно порядку визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, то відповідно до частини першої статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

За частиною другою цієї статті Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; <…> 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду. Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

За частиною першою статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Пунктом другим частини першої статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що під виведенням неплатоспроможного банку з ринку слід розуміти заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.

За частиною першою статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Частинами третьою-п'ятою цієї статті передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд зазначає обсяг повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує один місяць. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 3-5 частини другої статті 39 цього Закону, тимчасова адміністрація може бути продовжена на строк до одного місяця. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 1 і 2 частини другої статті 39 цього Закону, строк тимчасової адміністрації може бути продовжений на п'ять днів з припиненням не пізніше дня отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації, то відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Відповідно до частини п'ятої статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; <…>.

Відповідно до частини шостої цієї статті обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті <…>.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; <…> 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; <…> 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

За частиною четвертою статті 37 Закону № 4452-VI на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: <…> 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; <…>.

Частиною другою статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: <…> 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; <…>.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до частини восьмої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд припиняє протягом тимчасової адміністрації у банку здійснення операцій за правочином (у тому числі договором), вчиненим (укладеним) банком з окремим кредитором чи іншою особою, якщо такий правочин (у тому числі договір) спричиняє або може спричинити надання переваги одному кредитору перед іншим в частині задоволення вимог, зокрема за наявності однієї з таких умов: 1) правочин (у тому числі договір), спрямований на забезпечення виконання зобов'язань банку чи третьої особи перед окремим кредитором, вчинений (укладений) до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку; 2) правочин (у тому числі договір) спричиняє чи може спричинити зміну черговості задоволення вимог кредиторів за зобов'язаннями, що виникли до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку; 3) правочин (у тому числі договір) спричиняє чи може спричинити задоволення вимог, строк яких на дату виконання правочину (в тому числі договору) не настав, одних кредиторів за наявності невиконаних в установлені строки зобов'язань перед іншими кредиторами; 4) правочин (у тому числі договір) призвів до того, що окремому кредитору надано чи може бути надано перевагу в задоволенні вимог, що існували до запровадження тимчасової адміністрації, порівняно з умовами розрахунку з кредитором у черговості, визначеній цим Законом.

Припинення здійснення операцій застосовується до правочину (у тому числі договору), визначеного у цій частині, якщо він укладений протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 44 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

За частиною другою статті 49 Закону № 4452-VI протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; <…> 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 49 Закону № 4452-VI реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини восьмої статті 49 Закону № 4452-VI вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Пунктами 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку повинна забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

У пункті 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Підсумовуючи наведене можна зазначити, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (з урахуванням положень частини другої статті 26 Закону № 4452-VI).

Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Вкладником, згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства можна дійти висновку про те, що передбачені Законом № 4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI). Такий статус з-поміж іншого передбачає наявність вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського вкладу.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 Цивільного кодексу України).

На рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу (стаття 1062 Цивільного кодексу України).

За змістом пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 10.1 Інструкції якщо фізична особа не має рахунків у цьому банку, то відкриття вкладного (депозитного) рахунку здійснюється в такому порядку: фізична особа має пред'явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу <…> між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок; на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пунктів 1.5, 1.6 Інструкції умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Порядок проведення операцій за рахунками клієнтів, відкритих у національній та іноземних валютах, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку. Операції за рахунками здійснюються за допомогою платіжних інструментів за формами, установленими банківськими правилами (нормативно-правовими актами Національного банку, внутрішніми положеннями банку тощо).

Судячи зі змісту наведених вище положень Інструкції кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи (вкладника) зараховуються саме від цієї особи (у будь-який спосіб: готівкою через касу банку або ж шляхом безготівкового перерахунку, але з власного банківського рахунку такої особи). Заборону на зарахування на вкладний (депозитний) рахунок коштів від третіх осіб передбачено також пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Дельта Банк», затверджених Радою Директорів ПАТ «Дельта Банк» 20 березня 2013 року.

У справі що розглядається, встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» уклав з позивачем договір банківського вкладу (депозиту), відтак умови такого договору не можуть суперечити вимогам законодавства і банківським правилам.

Як з'ясували суди попередніх інстанцій, позивача не включено до Переліку вкладників у зв'язку із визнанням нікчемним Договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

За змістом пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI підставою нікчемності правочину є, зокрема, те, що його укладення має на меті надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до пункту 5-4 статті 2 Закону № 4452-VI кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Черговість та порядок задоволення вимог кредиторів до банку визначено у статті 52 Закону № 4452-VI. За змістом частини першої цієї статті кредиторами четвертої черги, вимоги яких підлягають задоволенню за рахунок коштів, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, є вкладники - фізичні особи (у тому числі фізичні особи - підприємці), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

У контексті розгляду цієї справи слід зазначити, що зважаючи на зміст положень пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI для встановлення наявності підстав, з яким цей Закон пов'язує нікчемність правочину, окрім як встановлення факту перерахування коштів на банківський депозитний рахунок (і надання йому оцінки на предмет відповідності вимогам законодавства), не менш суттєвим є те, до чого призвело вчинення такого правочину з огляду як на обставини, за яких (чи під час яких) такий правочин вчинено, так на і на учасників цих правовідносин.

У справі встановлено, що Договір банківського вкладу від 10 лютого 2015 року укладено у період дії постанови Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта банк» до категорії проблемних», за якою, зокрема, зупинено відкриття поточних рахунків фізичним особам та зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих в ПАТ «Дельта Банк». Про цю постанову керівництву повідомлено 15 січня 2015 року, чим і обґрунтовано проведення перевірки на предмет виявлення нікчемних правочинів, укладених саме після цієї дати.

Встановлено, що кошти на вкладний (депозитний) рахунок позивача, відкритий йому за Договором банківського вкладу від 10 лютого 2015 року, надійшли від іншого клієнта ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_6

З цього приводу суди зазначили про те, що названа особа вправі на власний розсуд розпоряджатися належними їй коштами і такі її дії жодним чином не суперечили закону. Водночас Правила банківського обслуговування в ПАТ «Дельта Банк» (відповідно до яких заборонено зараховувати кошти на депозитний рахунок від третьої особи), як зазначають суди, не є тією нормою закону, яка в розумінні статті 215 Цивільного кодексу України встановлює нікчемність правочину. Якщо аналізувати зміст оскаржених судових рішень, висновок судів попередніх інстанцій про неправомірність рішення відповідача стосовно визнання нікчемним Договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року по суті ґрунтується на тому, що вклад (депозит) на банківський рахунок позивача було зараховано від третьої особи (ОСОБА_6) правомірно.

Проте поза увагою судів попередніх інстанцій залишились інші обставини, які, на думку колегії суддів, мають істотне значення для правильного вирішення цього спору.

Так, за умовами Договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року, позивачу відкрито у ПАТ «Дельта Банк» депозитний рахунок у доларах США, кошти на який (в сумі 8400,00 доларів США) надійшли від іншого вкладника ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_6

Одним із аргументів відповідача, якими він обґрунтовує правомірність своїх дій та рішення, є те, що внаслідок укладення Договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року ОСОБА_6 як один із кредиторів ПАТ «Дельта Банк» отримала можливість збільшити суму відшкодування за своїм вкладом у цьому банку. Як висновується з пояснень відповідача і наявних у матеріалах справи документах, ОСОБА_6 мала вклад у ПАТ «Дельта Банк» і станом на дату укладення між цим банком і позивачем Договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року мала (або могла мати) кредиторські вимоги до ПАТ «Дельта Банк» на суму, що перевищує гарантовану суму відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Під час розгляду цієї справи суди не досліджували який стан розрахунків ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_6, зокрема чи зверталася вона до Уповноваженої особи Фонду з кредиторськими вимогами, яка сума цих вимог (відтак чи 8400 доларів США, які за наказом відповідача від 16 вересня 2016 року мали б бути повернені на її рахунок, включено до загальної їх суми (тобто суми вкладу, яка перевищує гарантовану суму відшкодування), а також чи акцептовано вимоги ОСОБА_6 як кредитора четвертої черги (зважаючи на те, що ПАТ «Дельта Банк» перебуває в процесі ліквідації, а також з огляду на доводи відповідача про те, що внаслідок укладення Договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року одна і та ж сума вкладу підлягатиме подвійному відшкодуванню). Між тим якщо брати до уваги пояснення відповідача, із загальної суми коштів, які, як він стверджує, підлягають відшкодуванню в порядку черговості відповідно до статті 52 Закону № 4452-VI, частину (в сумі 8400 доларів США) ОСОБА_6 перерахувала на вкладний (депозитний) рахунок позивача.

У зв'язку з цим відповідач вказав на те, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи коштів від третьої особи (не вкладника за Договором банківського вкладу від 10 лютого 2015 року) прямо суперечить законодавству, зокрема положенням пункту 10.1 Інструкції, а також пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «Дельта Банк», затверджених Радою Директорів 20 березня 2013 року.

Стосовно останніх, то суди правильно зазначили, що положення цих Правил не є нормою закону, що встановлює нікчемність правочину. Власне ці Правила й не можуть передбачати таких наслідків для договору, якщо його укладено всупереч встановлених правил. Банк як публічна установа, яка надає свої послуги невизначеному колу осіб, зобов'язаний здійснювати свою діяльність у відповідності з вимогами законодавства та на однакових для усіх правилах обслуговування. Власне за цими затвердженими (у відповідності до законодавства) правилами повинні діяти як сам банк, так і його клієнти, які, укладаючи певний правочин з банком, тим самим погоджуються з правилами надання запропонованих банківських послуг. Тому надаючи правову оцінку діям банку при укладенні правочину варто враховувати також і те, чи відступив він від встановлених правил у відносинах з клієнтом і в чому це проявилось. Ці обставини повинні оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі.

Суди, стверджуючи про те, що ОСОБА_6 має право розпоряджатися своїми коштами у спосіб, не заборонений законом, не надали правової оцінки доводам відповідача стовно правового статусу ОСОБА_6 у відносинах з ПАТ «Дельта Банк». Зокрема відповідач стверджує про те, що ОСОБА_6 є кредитором банку і внаслідок укладення Договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року матиме перевагу у їх задоволенні, оскільки кошти, зараховані на депозитний рахунок позивача останньому мали б відшкодовуватися за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не ОСОБА_6 в порядку черговості відповідно до статті 52 Закону № 4452-VI. Тобто відповідач вважає, що укладення ПАТ «Дельта Банк» з позивачем Договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року призвело до збільшення розміру суми вкладу ОСОБА_6, яка може бути відшкодована за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Власне в цьому відповідач і вбачає отримання кредитором не передбачених законодавством переваг у задоволенні своїх вимог, що в підсумку й слугувало підставою для визнання Договору банківського вкладу від 10 лютого 2015 року нікчемним і прийняття оскарженого наказу № 813 від 16 вересня 2015 року щодо застосування наслідків нікчемності.

Щодо наслідків нікчемності, то цю обставину суди теж залишили не з'ясованою. Судячи з доводів відповідача, за наказом Уповноваженої особи Фонду від 16 вересня 2015 року № 813 кошти, які ОСОБА_6 перерахувала на депозитний рахунок позивача згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 10 лютого 2015 року, мало б бути повернено назад їй як ініціатору цього переказу. Відомостей про те, чи є на вкладному (депозитному) рахунку позивача (відкритому за Договором банківського вкладу від 10 лютого 2015 року) станом на дату його звернення вклад і на яку суму у справі, що розглядається, не встановлено. Правової оцінки доказам, якими відповідач доводить відсутність коштів на рахунку позивача, як і діям відповідача стосовно правомірності їх повернення на рахунок ініціатора переказу також не надано.

З'ясування усіх цих обставин, про які зазначено вище є необхідним для повного, всебічного і об'єктивного розгляду справи та вирішення питання про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій не встановили всіх фактичних обставин, що мають значення для вирішення цього спору, а суд касаційної інстанції у межах своїх повноважень не може з'ясовувати нові обставини та досліджувати докази.

Оскільки рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення суду, про перегляд якого подано касаційну скаргу, підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статями 159, 167, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2016 року в цій справі скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді С.А. Горбатюк

А.В. Єрьомін