Справа № 2а/426/41/12 (0426/1885/2012)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2016 рокусправа № 2а/426/41/12 (0426/1885/2012)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Нікопольського міжрайонного природоохоронного прокурора на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року по справі за позовом Нікопольського міжрайонного природоохоронного прокурора до Нікопольської міської ради про скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

Нікопольський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до суду з позовом до Нікопольської міської ради, в якому просив скасувати рішення Нікопольської міської ради № 10-14/V від 23 лютого 2007 року «Про затвердження технічної документації щодо визначення меж прибережної захисної смуги Каховського водосховища від вул. Суворова до вул. Менжинського» як незаконне.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю (ОСОБА_1Г.) підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача за довіреністю (ОСОБА_2Л.) заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, обґрунтовуючи це тим, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, постановлено законне та обґрунтоване рішення.

На підставі заяви відповідача, відповідно до ст. 55 КАС України, колегією суддів допущено процесуальне правонаступництво відповідача у звязку з ліквідацією Нікопольської міжрайонної природоохоронної прокуратури та до участі у справі залучено правонаступника позивача Прокуратуру Дніпропетровської області.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 23 лютого 2007року відповідачем прийнято рішення №9-14/V «Про затвердження технічної документації щодо визначення меж прибережної захисної смуги Каховського водосховища від вул.Суворова до вул.Менжинського», яким затверджено технічну документацію щодо визначення меж прибережної захисної смуги Каховського водосховища вул.Суворова до вул. Менжинського загальною площею 14,7311, код цільового використання 1.15 (природоохоронного призначення).

14 травня 2010 року Нікопольським міжрайонним природоохоронним прокурором принесено протест №1/586 вих-10 на зазначене рішення відповідача №9-14/V від 23.02.2007 року, яким поставлена вимога винести на розгляд сесії міської ради зазначений протест та скасувати рішення №10-14/V від 23.02.2007 року як таке, що суперечить вимогам природоохоронного законодавства.

25 червня 2010 року відповідачем прийнято рішення №13-48/V, яким протест прокурора відхилено, про що відповідач повідомив прокурора листом від 09.07.2010 № 61.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Приписами ст.1 Водного кодексу України, визначено, що прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.88 Водного кодексу України, з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Вищезазначені норма кореспондується з приписами ст.60 Земельного кодексу України, якою визначено, що розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

З оскаржуваного рішення вбачається, що визначення меж прибережної захисної смуги Каховського водосховища здійснювалось в межах населеного пункту міста Нікополь - від вул.Суворова до вул. Менжинської, а тому, враховуючи приписи законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що затвердження проекту землеустрою для визначення розміру та меж прибережної захисної смуги в межах населеного пункту не вимагався.

Крім того, відповідно до приписів ст. 25 Закону України №858-IV від 22.05.2003 «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації, що свідчить про те, що наявність технічної документації як різновиду документації із землеустрою не свідчить про порушення природоохоронного законодавства.

Таким чином, колегія суддів на підставі вищенаведеного доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив, що діючим на час прийняття оскаржуваного рішення законодавством не передбачалось розроблення проекту землеустрою щодо прибережної захисної смуги водосховища в межах населеного пункту, а затвердження технічної документації щодо встановлення меж прибережної захисної смуги не є порушенням природоохоронного законодавства, оскільки така документація згідно із Законом України «Про землеустрій» є одним із видів документації із землеустрою та виготовляється з метою упорядкування існуючого використання земель в межах територій сільських (селищних, міських) рад з метою реалізації положень Земельного кодексу України, Закону України «Про охорону земель», «Про землеустрій» та інших нормативно-правових актів.

Технічна документація сама по собі не підміняє проект землеустрою, а є одним із різновидів документації із землеустрою, про що зазначено в Законі України «Про землеустрій» і згідно із п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486 може бути основою для майбутнього визначення розміру та меж водоохоронної зони за проектом землеустрою.

Також колегія суддів зазначає, що позивачем не наведено доводів, які б свідчили про порушення прав та інтересів держави внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та не вказано суть та характер несприятливих наслідків, що настали внаслідок його прийняття.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність тверджень прокурора про порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства при винесенні 23.02.2007 рішення №10-14/V «Про затвердження технічної документації щодо визначення меж прибережної захисної смуги Каховського водосховища від вул.Суворова до вул. Менжинської».

Доводи апелянта стосовно того, що відповідачем прийнято спірне рішеня поза межами наданих повноважень, колегія суддів вважає не спроможними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належать розпорядження землями територіальних громад, організація землеустрою, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства та інше. Згідно п.34 ч. 1 ст. 26 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, відповідно до закону, питання регулювання земельних відносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції відносно того, що рішення №9-14/V від 23.02.2007 прийнято відповідачем у межах повноважень та у спосіб, передбачений діючим законодавством.

Колегія суддів вважає неспроможними посилання відповідача на Порядок розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1094 від 25.08.2004, оскільки вимога щодо наявності саме проекту землеустрою у Законі України «Про землеустрій» відсутня, а відтак, оскільки положення законів України мають вищу юридичну силу над положеннями постанов Кабінету Міністрів України, тому у своїй діяльності відповідач правомірно керувався положеннями Закону України «Про землеустрій» в частині затвердження саме технічної документації.

Посилання апелянта на Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996, також розцінюється колегією суддів критично з огляду на відмінність предмету правового регулювання вказаного Порядку (встановлення єдиного правового механізму визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них) від предмету справи, яка розглядається.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що постанова суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм матеріального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вище викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому постанова суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Нікопольського міжрайонного природоохоронного прокурора залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року по справі № 2а/426/41/12(0426/1885/2012) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай