Справа № 754/10519/16-а
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/534/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 02.06.2006 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Після призначення пенсії він продовжував працювати та отримувати пенсію. 02.07.2016 року позивач подав до Управління заяву про перерахунок пенсії відповідно до вимог ст. 42 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Але листом від 18.07.2016 року позивачу було повідомлено про повернення надміру сплачених сум пенсій у зв"язку з працевлаштуванням в ТОВ "Альфа-Щит-Сервіс". Але позивач вказує про те, що це не відповідає дійсності, оскільки у даній організації він працює з 01.03.2005 року на посаді водія з наступним переведенням у зв"язку з виробничою необхідністю. Рішенням Управління від 18.07.2016 року з позивача було утримано надміру виплачені суми пенсії у розмірі 3911, 23 грн. Але позивач вважає дане рішення незаконним, у зв"язку з чим звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати рішення відповідача від 18.07.2016 року про утримання з нього надміру виплаченої пенсії у розмірі 3911, 23 грн. протиправними, а також зобов"язати відповідача припинити утримання переплати з пенсії та повернути йому суму коштів, утриманих з пенсії відповідно до рішення від 18.07.2016 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивач офіційно працює, але при цьому не повідомив своєчасно про це Управління, а тому йому було здійснено нарахування пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що призвело до надміру виплачених коштів. За період з 09.10.2015 року по 31.05.2016 року було здійснено перерахунок і прийнято рішення про стягнення з позивача надміру виплачених коштів. Представник відповідача вважає рішення Управління законним, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вислухавши пояснення позивач, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи стороні відповідача необхідно довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 02.06.2006 року перебуває на обліку у Лівобережному об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Після призначення пенсії ОСОБА_1 продовжує працювати та отримувати пенсію.

02.07.2016 року позивач звернувся до Управління із заявою про перерахунок пенсії відповідно до вимог ст. 42 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Але листом від 18.07.2016 року позивачу було повідомлено про повернення надміру сплачених сум пенсій у зв"язку з працевлаштуванням в ТОВ "Альфа-Щит-Сервіс".

18.07.2016 року Управлінням було прийнято рішення № 940 про утримання з позивача надміру виплачених сум пенсії у розмірі 3911, 23 грн., але позивач вважає дане рішення незаконним, оскільки підстав для цього не було.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював в ТОВ "Альфа-Щит-Сервіс" з 01.03.2005 року по 02.01.2015 року включно і був звільнений з посади водія за власним бажанням. 05.01.2015 року позивач був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів ТОВ "Альфа-Щит", де працював до 20.03.2015 року включно, після чого був звільнений за власним бажанням. З 09.10.2015 року позивач працює комендантом будинку у ТОВ "Альфа-Щит", що підтверджується трудовою книжкою позивача та довідкою № 284 від 18.08.2016 року.

З наведеного вбачається, що позивач працював до березня 2015 року включно, при цьому йому нараховувалася пенсія, як працюючому пенсіонеру. У подальшому у період з 20.03.2015 року по 09.10.2015 року позивач офіційно не працював, отримував пенсію, як непрацюючий пенсіонер.

Але після влаштування на роботу позивач не повідомив Управління про те, що він офіційно працює, у зв"язку з чим йому було здійснено нарахування пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, і у результаті виникла переплата.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України №374/7695 від 15.05.2003 року.

Таким чином, з урахуванням встановлених по справі обставин та вимог діючого законодавства, суд вважає, що дії позивача були незаконними, він своєчасно у встановленому законом порядку не повідомив відповідача про те, що офіційно працює, у зв"язку з чим нарахування пенсії було здійснено, як непрацюючому пенсіонеру.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа можуть оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, було доведено правомірність своїх дій, а тому суд вважає, що підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: