Справа № 810/3914/15
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року м. Київ К/800/2036/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Калашнікової О.В.,

Горбатюк С.А.

Маслій В.І.

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, в якому просила:

- зобов'язати ОСОБА_4 знести за власний рахунок самочинно збудований гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати ОСОБА_4 знести за власний рахунок самочинно збудовану прибудову до житлового будинку (літ «А») розмірами 4,6х3,0 м. за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано вимоги законного припису органу архітектурно-будівельного контролю, що являється підставою для зобов'язання його знести самочинно збудовані об'єкти відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до ухвали Вишгородського районного суду про затвердження мирової угоди від 18 листопада 1998 року є власником 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1. Право власності на вказану частку житлового будинку відповідача зареєстроване Вишгородським бюро технічної інвентаризації, про що в реєстровій книзі №Д-1 зроблено запис №733 від 03.12.1998 року, вказане підтверджується відбитком штампу БТІ на ухвалі.

27 вересня 2011 року відповідач отримав державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1081 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Власником іншої частини житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами по вул. Бударіна, буд. 37, смт. Димер, Вишгородський район, Київської області є ОСОБА_5 на підставі договору дарування ВАМ№957378 від 22 серпня 2003 року.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 30 вересня 2011 року ОСОБА_5 є також власником земельної ділянки площею 0,1242 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, площею 0,1242 га.

Судом встановлено, що відповідач у 2010 році виконав будівельні роботи з будівництва гаражу, в 2014 році відповідачем було здійснено будівельні роботи із зведення прибудови до житлового будинку розмірами 4,6х3,0 метри та реконструйовано дах в частині житлового будинку, що належить йому на праві власності.

22 жовтня 2014 року до Державної архітектурно-будівельної інспекції України надійшло звернення ОСОБА_5 щодо перевірки дотримання ОСОБА_4 законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при будівництві прибудови та реконструкції даху житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного звернення, 27 жовтня 2014 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Київській області видано направлення №14.14/01 для проведення позапланової перевірки реконструкції житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У листопаді 2014 року Департаментом державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил ОСОБА_4

Результати перевірки оформлені актом від 6 листопада 2014 року (а.с. 16-17).

За результатами перевірки з виїздом на місце встановлено, що за адресою:

АДРЕСА_1, розташований житловий будинок, господарські будівлі та споруди.

Відповідно до даних технічного паспорту БТІ на житловий будинок з надвірними спорудами, житловий будинок літ. «А», погріб літ. «В», сарай літ. «Г», погріб літ. «під. Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», вбиральня літ. «К», гараж літ. «Л», огорожа 1-6 побудовано у період з 1936 по 2010 роки.

У 2010 році ОСОБА_4 виконав будівельні роботи з будівництва гаражу з порушенням вимог пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме: гараж знаходиться безпосередньо на межі земельної ділянки.

У 2011 році ОСОБА_4 до житлового будинку (літ "А") зведено прибудову розмірами 4,6м*3,0м. та реконструйовано дах без документу, що дає право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі акту перевірки від 6 листопада 2014 року Департаментом державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області винесено припис від 06 листопада 2014 року №С-0611/1, яким позивача зобов'язано у строк до 30 грудня 2014 року усунути виявлені актом перевірки порушення.

Крім того, у зв'язку з виявленням порушень у сфері містобудівного законодавства, Департаментом складено протокол про адміністративне правопорушення №1-Л- А-0611/1 від 6 листопада 2014 року та постанову по справі про адміністративне правопорушення від 11 листопада 2014 року №А-1111/3, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою, частиною п'ятою статті 96 КУпАП.

Судами встановлено, що суму штрафу у розмірі 4250,00 грн. на підставі постанови по справі про адміністративне правопорушення від 11 листопада 2014 року №А-1111/3 позивачем сплачено у повному обсязі, що підтверджується квитанцією № N16UF34756 від 17 листопада 2014 року.

29 січня 2015 року до Державної архітектурно-будівельної інспекції України надійшло повторне звернення ОСОБА_5 про порушення вимог містобудівного законодавства ОСОБА_4 у зв'язку з невиконанням вимог припису від 6 листопада 2014 року №С-0611/1. Штраф відповідачем оплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №16UF34756 від 17.11.2014 на суму 4250,00 грн.

На підставі направлення від 12 лютого 2015 року №131.15/01, звернення ОСОБА_5 від 29 січня 2015 року №7/10-2901/5ц Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил ОСОБА_4 за наслідками якої складено акт від 12 лютого 2015 року №б/н.

Перевіркою встановлено, що вимоги припису від 6 листопада 2014 року №С-0611/1 відповідачем не виконано, порушення містобудівного законодавства не усунуто, документу, що надає право на виконання будівельних робіт не отримано, чим порушено вимоги пункту 4 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Беручи до уваги виявлені порушення, позивачем 12 лютого 2015 року видано ОСОБА_4 припис №С-1202/1, яким останнього зобов'язано отримати документ, що надає право на виконання будівельних робіт у строк до 30 серпня 2015 року.

Крім того, відповідача було попереджено, що у разі не виконання вимог припису від 12 лютого 2015 року №С-1202/1 Департамент буде змушений звернутись до суду з позовом про знесення самочинного будівництва.

За результатами розгляду матеріалів перевірки, протоколу про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2015 року №1-Л-А-1202/1, ОСОБА_4 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 КУпАП, про що винесено постанову від 24 лютого 2015 року №А-2402/1.

Оскільки вимоги приписів від 6 листопада 2014 року №С-0611/1 та від 12 лютого 2015 року №С-1202/1 відповідачем не виконано, позивач, посилаючись на положення статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» звернувся до суду з даним позовом про зобов'язання відповідача знести об'єкти самочинного будівництва за власний рахунок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що знесення являється крайнім засобом реагування і застосовується лише тоді, коли були вичерпані всі інші міри притягнення винної особи до відповідальності.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абз. 3 п. 3 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI(далі - Закон № 3038-VI) посадові особи інспекції державного-будівельного контролю можуть, зокрема, видавати обов'язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно ст. 38 Закону № 3038-VI, у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є орган державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якого прийнято відповідне рішення суду.

Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

З аналізу положень наведеної статті вбачається, що самочинно збудований об'єкт може бути знесений в примусовому порядку виключно за рішенням суду.

Водночас, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Провівши аналіз наведеної норми права, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що виконання припису про знесення самочинного будівництва, як крайньої міри, можливо, зокрема за умови, якщо цим будівництвом порушуються права третіх осіб, а перебудова не призведе до усунення їх порушених прав, а також у разі, якщо перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, неможливо, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

При цьому, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Судами встановлено, що невиконання вимог приписів від 6 листопада 2014 року № С-0611/1 та від 12 лютого 2015 року № С-1202/1 про отримання документу, що дає право на виконання будівельних робіт обумовлене відмовою співвласниці житлового будинку надати дозвіл (погодження) на забудову та введення в експлуатацію спірної прибудови та гаража.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з письмовим проханням надати згоду на прийняття в експлуатацію спірної добудови до житлового будинку. Втім, листом від 07 липня 2015 року ОСОБА_5 відмовилась надавати таку згоду, мотивуючи це тим, що будівельні роботи відповідачем було виконані без документу, що надає право на їх виконання та з порушенням вимог містобудівного законодавства.

Враховуючи відмову третьої особи надавати будь-яку згоду на введення спірних об'єктів в експлуатацію, ОСОБА_4 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_5, Димерської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на земельні ділянки та розподіл житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами в натурі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 5 лютого 2015 року відкрито провадження у справі № 363/86/15-ц за вказаною позовною заявою.

Крім того, в рамках вказаного цивільного провадження Вишгородським районним судом ухвалою від 30 червня 2015 року призначено судову будівельно-технічну експертизу з метою виділення в натурі відповідачу його частки у житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1.

Виділ в натурі частки житлового будинку ОСОБА_4 на праві власності та присвоєння будинку окремої поштової адреси дозволить йому в подальшому одноосібно звернутись до департаменту із заявою про видачу документу, що дає право на виконання будівельних робіт.

На момент звернення Департаменту з даним позовом, рішення Вишгородським районним судом Київської області у справі № 363/86/15-ц не прийнято, що виключає можливість звернення до позивача із заявою про видачу будівельного паспорта.

Враховуючи вищезазначене, судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що фактичні обставини справи свідчать про намір ОСОБА_4 виконати вимоги припису шляхом приведення об'єктів самочинного будівництва у відповідність до вимог містобудівного законодавства.

Департаментом не взято до уваги та не з'ясовано, чи були ОСОБА_4 вчинені всі необхідні та залежні від нього дії з метою виконання припису.

Судами правильно вказано, що зведення об'єкту архітектури без дозволу відповідного контролюючого органу не свідчить про неможливість його перебудови, або усунення таких порушень іншим шляхом. Неможливість перебудови об'єкту самочинного будівництва закон пов'язує з істотними порушеннями будівельних норм та/або прав та інтересів інших осіб.

Зокрема, про неможливість перебудови може свідчити недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміна окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Однак, наведені обставини позивачем у ході перевірок не досліджувались.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій інстанції, що вимоги про знесення є передчасними та необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: