Справа № 415/6211/16-а
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/6211/16-а
Провадження № 2-а/415/150/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Нескородової Г.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

22 листопада 2016 року до Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що він 24.10.2016 року звернувся до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991р. в розмірі 90% суми місячного (чинного) заробітку зарахувавши до вислуги років у трикратному розмірі час проходження ним служби, протягом якої він брав участь в антитерористичній операції в особливий період, а загалом визначити вислугу років, що дає право на пенсію згідно з Законом України «Про прокуратуру» на день звернення за призначенням пенсії. До зазначеного звернення були надані усі підтверджуючі документи.

Проте, рішенням ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області № 177/С-7 від 27.10.2016р. було відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 3668-У1 від 08.07.2011) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності не менше 23 років страхового стажу, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

На підставі викладеного, зазначеним рішенням ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» йому відмовлено.

Вважає, що відмова ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області у призначенні йому пенсії за вислугу років є протиправною і дії ОСОБА_3 такими, що порушують гарантовані Конституцією України соціальні права на пенсійне забезпечення з наступних підстав.

Щодо права призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р.

Так, відповідно до частини першої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991р. - прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, в тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) «надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті».

Таким чином, позивач вважає, що він правомірно звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року та, керуючись вимогами ст. 22 Конституції України, в розмірі 90 % суми місячного (чинного) заробітку, як прокурору із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу.

Так, згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно -правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституції України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18.06.2007 року встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004).

Отже, правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації, (абз. 5 п. 6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи з викладених норм, а також розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Ураховуючи викладене, вважає, що з урахуванням пункту 5 Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року звужено його соціальні гарантії, а саме: гарантоване Конституцією України право на пенсійне забезпечення при наявності стажу роботи понад 20 років, у тому числі на посадах прокурорів - понад 10 років, зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку.

Варто також підкреслити, що починаючи з 2000 року державні службовці та прирівняні до них категорії (у тому числі прокурорсько-слідчі працівники) мусили платити зі своєї зарплати вищий збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки для них було встановлено прогресивну ставку внеску залежно від бази нарахування: від 1% для доходу менш як 150 грн. до 5% для доходу понад 501 грн.

Оскільки вже з 2004 року рівень зарплат прокурорських працівників, які дають право на спеціальну пенсію, перевищував 500 грн., для них фактично застосовувалася єдина ставка 5%, тоді як звичайні працівники сплачували не більш як 2%. Прийнятий у 2010 році Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» збільшив цю різницю: для державних службовців і прирівняних категорій ставка єдиного внеску становить 6,1%, для решти найманих працівників 2,6%.

Отже, позивачем упродовж тривалого періоду - понад 15 років, сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне страхування утричі збільшеному розмірі. Тому скасування законодавчих гарантій пенсійного забезпечення прокурорів за спеціальним законом (ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру») вважає обмеженням його соціальних прав, що відповідно до вищезазначених вимог законодавства є недопустимим.

Крім того, у справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», «Пічкур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи.

Вважає, що скасування відповідно до пункту 5 Закону України № 213-УТ від 02.03.2015 його права на отримання пенсії за вислугу років призвело до ситуації, в якій він пропрацювавши до досягнення встановленої законом вислуги років та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, виявилось позбавленням його права на пенсію за вислугу років, лише на тій підставі, щодо відповідного законодавства внесено зміни, якими звужено його права та погіршено соціальні гарантії. Така відмінність у ставленні до прокурорів, які пропрацювали понад 20 років, не може бути визнана виправданою як з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань, так з підстав прямої невідповідності Конституції України та практиці ЄСПЛ.

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХП від 05.11.1991р - за кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

З урахуванням ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до ч. 3 ст. 50-1 Закону «Про прокуратуру», середньомісячна сума зазначених виплат за 24 та 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60.

Коригування зазначених виплат проводиться шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. Посадовий оклад, надбавки за класний чин та вислугу років при призначенні пенсії враховуються в розмірах, встановлених на день звільнення з роботи, що дає право на даний вид пенсії.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії»:

«Розмір виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 та 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60. Коригування зазначених виплат проводиться шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин».

Отже, у відповідача є всі необхідні дані для обчислення пенсії позивачу, відповідно до умов ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка.

З 08.08.2001 року позивач працював та по теперішній час працює на різних посадах в органах прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки.

Крім того, відповідно до витягу з наказу Першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) № 76 від 17.03.2015 року: з метою виконання службових (бойових) завдань, радника юстиції ОСОБА_2, прокурора міста Стаханова Луганської області вважати таким, що включений до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення з 22 вересня 2014 року.

Згідно з Довідкою прокуратури Луганської області № 11/168вих-16 від 19.10.2016 року, ОСОБА_2 є ветераном війни, учасником бойових дій. З 22.09.2014 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Попаснянському районі Луганської області.

Рішенням міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 2/ІІІ/3/1 від 14 липня 2016 року, ОСОБА_2 надано статус учасника бойових дій.

Крім того, згідно з посвідченням серії ЮА № 051341, ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Таким чином, ОСОБА_2 бере участь в антитерористичній операції вже 2 роки 1 місяць 2 дні.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей»:

«До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:

а) один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей»:

«Установити, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються:

-час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на службі в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу, військовій службі в Збройних Силах, органах і військових формуваннях Служби безпеки, Службі зовнішньої розвідки;

-служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення.

Відповідно до пункту «ж» ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби:

ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п'яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про державну службу», дія цього Закону поширюється на державних службовців, окрім іншого, й органів прокуратури.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для призначення пенсії ОСОБА_2, вислуга років під час участі в антитерористичній операції, яку він бере під час роботи в органах прокуратури, зараховується на пільгових умовах, тобто один місяць служби за три місяці.

Оскільки ОСОБА_2 бере участь в антитерористичній операції з 22 вересня 2014 року по теперішній час, тобто 2 роки 1 місяць 2 дні (на час подачи заяви до ОСОБА_3 пенсійного фонду України - 24.10.2016), то вислуга років для призначення пенсії за вказаний період становить 6 років 3 місяця 6 днів.

У зв'язку з цим, загальна вислуга років ОСОБА_2, яка документально підтверджується, станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, становить 21 рік 09 місяців 15 днів, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури - 15 років 02 місяця 11 днів, що є достатнім для її призначення згідно з Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року.

На підставі викладеного, просив суд визнати противоправними дії суб'єкта владних повноважень - ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області від 27.10.2016р. № 177/С-7 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_2 та зобов'язати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області здійснити призначення ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 34 кв. 16) пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р № 1789-ХІІ з 24 жовтня 2016 року в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку; розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначити за останні 24 календарні місяці роботи без обмежень, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією; із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, а також стягнути на його користь судові витрати.

До початку судом розгляду справи по суті представником відповідача ОСОБА_3 пенсійного фонду України в м. Лисичанську до суду надані письмові заперечення на адміністративний позов. В обґрунтування заперечень позовних вимог представник відповідача посилався на те, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, у звязку з чим, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгулу справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, підтвердила факти, викладені в позовній заяві, та просила суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 пенсійного фонду України в м. Лисичанську в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення, в яких просив розглядати справи за відсутності їхнього представника та відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.Х1.1950) (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі Конвенція), передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

Стаття 1 Першого протоколу (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з проводу того, що позивач вважає, що має право на призначення йому пенсії за вислугу років, у звязку з тим, що має передбачений ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» стаж роботи, та бере участь в антитерористичній операції 2 роки 1 місяць 2 дні, який він вважає повинен був зарахований в трикратному розмірі відповідно до п. 3 Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 р.. Відповідач - УПФУ в м. Лисичанську Луганської області надало письмову відмову в призначенні пенсії за вислугу років через недостатність страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Позивач скористався своїм правом і звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом його права на призначення пенсії відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991р.

В свою, чергу представник відповідача в своїх письмових запереченнях зазначає, що посилання позивача на ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ є хибними, оскільки зазначений Закон втратив чинність 15.07.2015 року крім окремих положень.

Втім, суд погоджується з доводами позивача, а посилання відповідача на те, що Закон втратив чинність 15.07.2015 року, не приймає до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини першої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991р. - прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, в тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. З 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у звязку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) «надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті».

Отже, позивач правомірно звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року та, керуючись вимогами ст. 22 Конституції України, в розмірі 90 % суми місячного (чинного) заробітку, як прокурору із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу.

Так, згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно -правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституції України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18.06.2007 року встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004).

Отже, правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації, (абз. 5 п. 6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи з викладених норм, а також розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

На підставі викладеного, суд погоджується з доводами позивача, що з урахуванням пункту 5 Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року звужено його соціальні гарантії, а саме: гарантоване Конституцією України право на пенсійне забезпечення при наявності стажу роботи понад 20 років, у тому числі на посадах прокурорів - понад 10 років, зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку.

Суд приймає до уваги і посилання позивача на те, що починаючи з 2000 року державні службовці та прирівняні до них категорії (у тому числі прокурорсько-слідчі працівники) мусили платити зі своєї зарплати вищий збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки для них було встановлено прогресивну ставку внеску залежно від бази нарахування: від 1% для доходу менш як 150 грн. до 5% для доходу понад 501 грн.

Оскільки вже з 2004 року рівень зарплат прокурорських працівників, які дають право на спеціальну пенсію, перевищував 500 грн., для них фактично застосовувалася єдина ставка 5%, тоді як звичайні працівники сплачували не більш як 2%. Прийнятий у 2010 році Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» збільшив цю різницю: для державних службовців і прирівняних категорій ставка єдиного внеску становить 6,1%, для решти найманих працівників 2,6%.

Отже, позивачем упродовж тривалого періоду - понад 15 років, сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне страхування утричі збільшеному розмірі. Тому скасування законодавчих гарантій пенсійного забезпечення прокурорів за спеціальним законом (ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру») вважає обмеженням його соціальних прав, що відповідно до вищезазначених вимог законодавства є недопустимим.

Крім того, у справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», «Пічкур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи.

Вважає, що скасування відповідно до пункту 5 Закону України № 213-УТ від 02.03.2015 його права на отримання пенсії за вислугу років призвело до ситуації, в якій він пропрацювавши до досягнення встановленої законом вислуги років та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, виявилось позбавленням його права на пенсію за вислугу років, лише на тій підставі, щодо відповідного законодавства внесено зміни, якими звужено його права та погіршено соціальні гарантії. Така відмінність у ставленні до прокурорів, які пропрацювали понад 20 років, не може бути визнана виправданою як з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань, так з підстав прямої невідповідності Конституції України та практиці ЄСПЛ.

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 01.09.1996 р. по 30.06.2001 р. позивач навчався на денному відділенні юридичного факультету Національної юридичної академії України ім. Ярослава Мудрого за спеціальністю «правознавство», що підтверджується копією диплому серії ХА № 14850773 від 29.06.2001р., реєстраційний номер А № 255693. Навчання позивача в зазначеному навчальному закладі складає 4 роки 9 місяців.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про освіту», вищими навчальними закладами є: університет, академія, інститут, коледж.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про освіту», основними напрямами діяльності вищого навчального закладу є: підготовка фахівців різних освітньо-кваліфікаційних рівнів; підготовка та атестація наукових, науково-педагогічних кадрів; науково-дослідна робота; спеціалізація, підвищення кваліфікації, перепідготовка кадрів тощо.

З Узагальнення судової практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям державних службовців та науковим (науково-педагогічним) працівникам Вищого Адміністративного суду України від 25.12.2006 року вбачається, що половина строку навчання у вищому навчальному закладі, після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю правознавство підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно з Законом України «Про прокуратуру».

Згідно з трудовою книжкою серії БТ-ІІ № 1936617, виданою на імя ОСОБА_2, відповідно до запису № 3 від 08.08.2001 р., ОСОБА_2 прийнятий слідчим прокуратури Новоайдарського району Луганської області на підставі наказу № 696 від 08.08.2001 р.

Згідно з довідкою № 11/166 вих. -16 від 30.09.2016 року, наданою прокуратурою Луганської області, ОСОБА_2 дійсно працює в органах прокуратури з серпня 2001 року. Згідно з наказом прокурора Луганської області від 22.09.2014 року № 1621к з 22.09.2014 року до 14.12.2015 року виконував обовязки прокурора Попаснянскього району Луганської області. Згідно з наказом керівника Лисичанської місцевої прокуратури від 15.12.2015 № 2-к ОСОБА_2 працює на посаді начальника Попаснянського відділу Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області з 15.12.2015 року по цей час.

Згідно з довідкою № 11/168вих-16 від 19.10.2016 р., наданою прокуратурою Луганської області ОСОБА_2, вислуга років дає право на пенсію згідно з ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, адже станом на 18.10.2016 стаж роботи ОСОБА_2 на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури становить 15 років 02 місяці 11 днів. Вислуга років ОСОБА_2, що дає право на пенсію згідно з ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року на 18.10.2016 року складає 17 років 07 місяців 11 днів. Має класний чин старший радник юстиції. ОСОБА_2 ветеран війни, учасник бойових дій. З 22.09.2014 по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Попаснянському районі Луганської області, а саме: 2 роки 1 місяць 2 дні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно з посвідченням серії ЮА № 051341 від 06.09.2016 р., наданого Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції ОСОБА_2, предявник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно з рішенням міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) по інвалідності волонтера і деяких інших катерній осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №-2/ІІІ/3/1 від 14.07.2016 р. ОСОБА_2 надано статус учасника бойових дій.

Відповідно до частини першої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991р. - прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, в тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Відповідно до підп. а) п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей»: до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», установити, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на службі в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу, військовій службі в Збройних Силах, органах і військових формуваннях Служби безпеки, Службі зовнішньої розвідки; служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення.

Відповідно до пункту «ж» ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби, державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п'яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про державну службу», дія цього Закону поширюється на державних службовців, окрім іншого, й органів прокуратури.

З аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що для призначення пенсії ОСОБА_2, вислуга років під час участі в антитерористичній операції, яку він бере під час роботи в органах прокуратури, зараховується на пільгових умовах, тобто один місяць служби за три місяці.

Оскільки ОСОБА_2 бере участь в антитерористичній операції з 22 вересня 2014 року по теперішній час, тобто 2 роки 1 місяць 2 дні (на час подачи заяви до ОСОБА_3 пенсійного фонду України - 24.10.2016), то вислуга років для призначення пенсії за вказаний період становить 6 років 3 місяця 6 днів.

Згідно з заявою від 24.10.2016р., позивач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу з дня проходження ним служби, протягом якої він брав участь в антитерористичній операції в особливий період, а загалом визначити вислугу років, що дає право на пенсію згідно з Законом України «Про прокуратуру» на день звернення за призначенням пенсії.

Згідно з відповіддю УПФУ в м. Лисичанську Луганської області від 27.10.2016 р. № 177/С-7, відповідно до вимог частини першої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на сьогоднішній день для призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку прокурорам і слідчим необхідно мати не менше 23 років страхового стажу, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років. За підрахунками страховий стаж складає 21 рік 09 місяців 21 день, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови в призначенні пенсії.

Підсумовуючи викладене, загальна вислуга років ОСОБА_2, яка документально підтверджується, станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, становить 21 рік 09 місяців 15 днів, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури - 15 років 02 місяця 11 днів, а отже у ОСОБА_2 є достатні правові підстави для призначення йому пенсії відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, а дії відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області від 27.10.2016р. № 177/С-7 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_2 є протиправними, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХП від 05.11.1991р - за кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

З урахуванням ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до ч. 3 ст. 50-1 Закону «Про прокуратуру», середньомісячна сума зазначених виплат за 24 та 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60.

Коригування зазначених виплат проводиться шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. Посадовий оклад, надбавки за класний чин та вислугу років при призначенні пенсії враховуються в розмірах, встановлених на день звільнення з роботи, що дає право на даний вид пенсії.

Згідно з довідкою № 18-648 вих. -16 від 10.10.2016 р., наданою Прокуратурою Луганської області, ОСОБА_2 працює в органах прокуратури Луганської області на посаді Начальника Попаснянського відділу Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області та заробітна плата на 10.10.2016 р. складає для призначення пенсії 14550,68 грн.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», розмір виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 та 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60. Коригування зазначених виплат проводиться шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин». Отже, у відповідача є всі необхідні дані для обчислення пенсії позивачу, відповідно до умов ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги в частині призначення ОСОБА_2 розміру виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначити за останні 24 календарні місяці роботи без обмежень, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією; із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача витрати пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 551,20 грн. за рахунок коштів ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22, 21, 46, 58, 64 Конституції України, ст.ст. 1, 14, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 2, 8, 11, 71, 94, 159-163 КАС України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 2 Закону України «Про державну службу», ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.ст. 43, 44 Закону України «Про освіту», п.п. 1, 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати противоправними дії суб'єкта владних повноважень - ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області від 27.10.2016р. № 177/С-7 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_2.

Зобов'язати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області здійснити призначення ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 34 кв. 16) пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р № 1789-ХІІ з 24 жовтня 2016 року в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку; розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначити за останні 24 календарні місяці роботи без обмежень, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією; із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу.

Стягнути з ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в місті Лисичанську на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА