Справа № 810/2878/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року 810/2878/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лапія С.М.,

при секретарі Феленюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ТОВ Фоззі-Фуд до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 11.03.2016р. № 125150001/2016/010051/2.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем протиправно здійснено визначення митної вартості товару за резервним методом без доведення неможливості визначення митної вартості товару за ціною договору щодо імпортованих товарів.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Київської митниці ДФС позовних вимог не визнав, надав усні та письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити у його задоволенні у зв'язку з тим, що під час митного оформлення товарів, задекларованих позивачем, у митного органу виникли сумніви щодо достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей. Крім цього, у документах, поданих до митного оформлення для підтвердження митної вартості, містяться розбіжності, а саме: не підтверджені вартість транспортування і страхування товару. Також стверджує, що митним органом було вжито всі передбачені митним законодавством заходи щодо митного оформлення товарів та здійснено послідовний перехід від першого до останнього методу визначення митної вартості імпортованого позивачем товару, тому оскаржуване рішення є обґрунтованим та прийнято ним з урахуванням вимог чинного законодавства.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Між ТОВ «Фоззі-Фуд» і AIMON GROUP LIMITED, що є юридичною особою, діючою по законодавству Китайської Народної Республіки, 25.11.2013 укладено контракт купівлі-продажу непродовольчої продукції № 068/13.

Також між ТОВ «Фоззі-Фуд» і GRUPPO CANTINE COLLI BERICI CM SPA, що є юридичною особою діючою по законодавству Італії, 06.07.2012 укладено контракт купівлі-продажу алкогольної продукції № 374.

З метою митного оформлення товару, отриманого на виконання умов контракту № 068/13 від 25.11.2013, позивач шляхом електронного декларування 09.03.2016 подав до Київської митниці Державної фіскальної служби України електронну митну декларацію від 09.03.2016р. № 125150001/2016/701437 (далі МД), згідно якої в режимі імпорт - 40 заявлено такі групи товару:

(1) Іграшкова зброя, матеріал виготовлення пластмаса: арт. 651087 іграшка дитяча «Водяний пістолет» 23 см.-1584 шт.; арт. 651088 іграшка дитяча «Водяний пістолет» 28 см.-2016 шт.; арт. 651090 іграшка дитяча «Водяний пістолет» 16 см.-9288 шт.; Виробник «Шантоу Сіті ОСОБА_1 Фекторі», торговельна марка «Шантоу», країна виробництва Китай.

(2) Іграшки у вигляді пластмасового флакону (пластмасової фігурки) з внутрішньою порожниною, яка містить мильний розчин (мильні бульбашки), з ковпачком у верхній частині, що відкручується та з прикріпленою паличкою з отвором для видування мильних бульбашок: арт. 601082 іграшка Мильні бульбашки 55 мл-91872 шт., виробник «SPRING INTERNATIONAL TRADING CO., LIMITED», торговельна марка «SPRING INTERNATIONAL», країна виробництва Китай.

(3) Іграшки у вигляді тварин та інших істот крім людей: арт. 614590 Іграшка Робот-трансформер-4680 шт.; арт. 614592 Іграшка Робот-трансформер-2088 шт.; арт. 614591 Іграшка Робот-трансформер-1920 шт., Виробник «Concord Toys International Limited», торговельна марка «Concord Toys», країна виробництва Китай.

Судом встановлено, що митна вартість товару позивачем визначена виходячи з ціни контракту, тобто за основним методом, який встановлено ст. 58 Митного кодексу України.

Мину вартість першої групи (1) декларант визначив у розмірі 128 537,79 грн. з урахуванням таких складових митної вартості: - ціна товару 4 905, 36 доларів США, що на момент митного оформлення було еквівалентно 125 180, 8286 грн.; витрат на транспортування до кордону України (фрахт) у сумі 3 117, 7836 грн.; - витрат на страхування у сумі 239, 1791 грн.

Митну вартість другої групи товару (2) декларант визначив у розмірі 297 250,51 грн. з урахуванням таких складових митної вартості: - ціна товару 11 024,64 доларів США, що на момент митного оформлення було еквівалентно 281 339,9159 грн.; витрат на транспортування до кордону України (фрахт) у сумі 15 373,05 грн.; - витрат на страхування у сумі 537,5473 грн.

Митну вартість третьої групи товару (3) декларант визначив у розмірі 216 505,89 грн. з урахуванням таких складових митної вартості: - ціна товару 8 323,92 доларів США, що на момент митного оформлення було еквівалентно 212 419,7210 грн.; витрат на транспортування до кордону України (фрахт) у сумі 3 680,3062 грн.; - витрат на страхування у сумі 405,8637 грн.

До поданої електронної митної декларації були додані такі товаросупровідні документи:

- (2730) Міжнародна автомобільна накладна (CMR) 046445 від 02.03.16;

- (2761) Коносамент (Bill of Lading) SWA0225156 від 22.01.2016;

- (3007) Документ, що підтверджує вартість перевезення (довідка про транспортні витрати) від 04.03.2016;

- (3105) Інвойс № FZAMC16004 від 18.01.2016;

- (3141) Пакувальний лист № FZAMC16004 від 18.01.2016;

- (3530) Страховий поліс № 8399 від 29.02.2016;

- (m4100) Зовнішньоекономічний договір (контракт) куплі-продажу товарів № 068/13 від 25.11.2013;

- (4301) Договір перевезення № 378 від 19.04.2011;

- (5501) інформація про позитивні результати здійснення санітарно -епідеміологічного контролю - відмітка на CMR;

- (5503) інформація про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю - відмітка на CMR (2730);

- (5504) інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю відмітка на (2761);

- (7011) Сертифікат про походження товару від 29.01.2016;

Митний орган проаналізував інформацію, що містилась у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення за митними деклараціями, та направив електронне повідомлення декларанту про те, що відповідно до ст. 53 Митного кодексу України необхідно подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме: за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу необхідно подати транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Підстав витребування додаткових документів, передбачених ст. 53 Митного кодексу України, митний орган при цьому не вказав.

У відповідь на електронне повідомлення декларант листом вих. № 362 від 10.03.2016р. додатково надав такі документи:

- прайс-лист від 17.10.2015р.;

- комерційну пропозиція 28/11/15 від 28.11.2015р.;

- експертний висновок ТТП України № Ц-212 від 10.03.2016р.;

- рахунок на перевезення UAIMO271160 від 25.02.2016р.

Під час розгляду митним органом документів, наданих позивачем для митного оформлення, спрацювала автоматизована система управління ризиками (АСАУР) за показником «митна вартість товару».

У звязку з цим митний орган прийняв картку відмови у прийнятті митної декларації та виніс рішення про коригування митної вартості товарів від 11.03.2016р. № 125150001/2016/010051/2, яким збільшив митну вартість по двом групам товару:

(1) по першій групі товару вартість становила 4,41 доларів США/кг, після коригування 5 доларів США/кг;

(2) по другій групі товару вартість становила 1,96 доларів США/кг, після коригування 5 доларів США/кг.

Загальна сума донарахування податків становить 86 453,81 грн.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), не застосовується митним органом тому, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості не містяться всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів (на вимогу митниці декларантом не надано рахунок витрат на перевезення товару відповідно до п. 6 договору перевезення № 378 від 19.04.2011, а наданий документ в якості рахунка витрат на перевезення товару не відповідає відомостям та є неприйнятним до використання через його якість, декларацію країни відправлення, надано прайс-лист від відправника товару, а не від виробника). Методи згідно зі статтями 62 та 63 Митного кодексу України не застосовуються у звязку з відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами. Застосовано резервний метод (ст. 64 Митного кодексу України) - митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг: МД №/2015/053501 від 10.02.2015, №/2015/054667 від 25.03.2015.

З метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання на різницю між митними платежами, обчисленими із заявленої митної вартості, та митними платежами, обчисленими із скоригованої митним органом митної вартості, позивач подав до Київської митниці Державної фіскальної служби нову митну декларацію № 125150001/2016/701563 від 11.03.2016р.

Вважаючи рішення про визначення митної вартості протиправним, позивач звернувся до суду із позовом про його оскарження.

Відносини щодо митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частини четверта та п'ята статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Перелік документів, необхідних для підтвердження митної вартості, наведений у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Згідно ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма узгоджується з положеннями ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частини третя та четверта статті 53 Митного кодексу України).

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зі змісту викладеного слідує, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак законом чітко встановлено умови, за наявності яких у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні.

Такими умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому суд звертає увагу на те, що право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.

З аналізу вказаних статей також слідує, що наявність у митного органу обов'язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв'язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов'язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв'язку.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року для цілей цієї Угоди особи вважаються пов'язаними між собою, тільки якщо: вони є службовцями або директорами підприємств один в одного; вони юридично визнані партнерами по бізнесу; вони є роботодавцем і працівником; будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них; один з них безпосередньо або опосередковано контролює іншого; обидва безпосередньо або опосередковано контролюються третьою особою; разом вони безпосередньо або опосередковано контролюють третю особу; вони є членами однієї й тієї самої сім'ї. Особи, які пов'язані одна з одною в бізнесі таким чином, що одна з них є одноосібним агентом, одноосібним дистриб'ютором чи одноосібним концесіонером іншого, як би це не називалося, уважаються пов'язаними для цілей цієї Угоди, якщо вони підпадають під вказані критерії.

З матеріалів справи слідує, що, витребовуючи у позивача додаткові документи, відповідач послався на єдиний недолік у основних поданих документах, а саме наданий рахунок витрат на перевезення товару відповідно до п. 6 договору перевезення № 378 від 19.04.2011 не відповідає відомостям та є неприйнятним до використання через його якість.

Однак, суд не може погодитись із твердженням митного органу про те, що позивач не надав рахунку витрат на перевезення товару у читабельному вигляді.

Так, позивач під час митного оформлення товару у відповідь на електронне повідомлення митного органу своїм листом (вих. № 362 від 10.03.2016) надав рахунок на перевезення UAIMO271160 від 25.02.2016. Суд оглянув копію даного рахунку, який був поданий відповідачем разом із запереченнями на позовну заяву і встановив, що його якість задовільна і дозволяє прочитати його зміст, зокрема, числові значення.

Таким чином, відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності.

При розгляді даної справи судом також не встановлено існування обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що у митного органу не було підстав витребовувати додаткові документи, перелік яких наведений у ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідачем не вказано, яка конкретно інформація є наявною у митного органу, що призвела до виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару.

Оскаржуване рішення також не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у рішенні, що підтверджувало б обґрунтованість рівня скоригованої нею митної вартості товару та не розкривало конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Окрім того, суть недоліків в оформленні документів митний орган розкрив лише у своїх запереченнях проти позову.

Щодо правомірності вказаних вимог митного органу, суд зазначає наступне.

Так, з декларації митної вартості слідує, що до складу митної вартості товару декларант включив витрати на його транспортування до кордону України (Одеського морського торговельного порту) по товару групи 1 у сумі 3 117, 7836 грн., а по товару групи 2 15 373, 0503 грн.

Згідно з графою 20 митної декларації умовами інвойсу № FZAMC16004 від 18.01.2016 і зовнішньоекономічного контракту № 068/13 від 25.11.2013 (з урахуванням додаткової угоди) поставка товару здійснювалась на умовах FOB CN SHANTOU. Згідно з умовами Інкотермс 2010 FOB (Free on Board (FOB, Вільно на борту)) означає, що продавець вважається тим, хто виконав своє зобов'язання по поставці з моменту переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту покупець має нести усі витрати і ризики загибелі або пошкодження товару. За умовами FOB на покупця покладаються обов'язки з очищення товару від мит ??для його експорту.

Пунктом 2.1. зовнішньоекономічного контракту № 068/13 від 25.11.2013 передбачено, що ціна включає у себе вартість продукту, тари, упаковки, маркування, завантаження товару в порту відправлення, витрат по митному оформленню вантажу в країні продавця, транспортування товару до місця призначення, витрат на страхування товару на час транспортування.

Отже, з урахуванням того, що в ціну товару входять витрати на його транспортування і завантаження на судно в країні Продавця, такі витрати окремо не повинні виділятись при митному оформленні. За даних умов перевезення - FOB CN SHANTOU, витрати на транспортування - це фрахт (перевезення морем) з порту у CN SHANTOU до порту в м. Одеса.

Окрім того, витрати на розвантаження товару в порту м. Одеса не повинні включатись до митної вартості товару, оскільки це витрати на території України.

Так, п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Тобто з усіх витрат, понесених на транспортування, до митної вартості мають включатись тільки витрати на фрахт, що і було відображено у митній декларації.

Від місця поставки до Одеського морського торговельного порту транспортування здійснювалось перевізником CMA CGM SHIPPING AGENCIES UKRAINE Ltd на підставі Договору № 378 від 19.04.2011 та коносаменту (Bill of Lading) № SWA0225156 від 22.01.2016, які були додані до митної декларації.

На підтвердження вартості транспортування товару позивач надав довідку про транспортні витрати від CMA CGM SHIPPING AGENCIES UKRAINE Ltd від 04.03.2016 і рахунок на перевезення UAIMO271160 від 25.02.2016.

Згідно з рахунком на перевезення UAIMO271160 від 25.02.2016 та довідкою про транспортні витрати від CMA CGM SHIPPING AGENCIES UKRAINE Ltd від 04.03.2016 загальна вартість витрат по транспортуванню вантажу (фрахт) становить 22 171,14 грн., інші локальні витрати на території порту: - додаткові витрати по конвертації валюти 1 434,60 грн.; - локальні портові витрати 8 846 грн.; - оформлення документів 1 360,90 грн.; - використання інфраструктури порту 272,20 грн.

Жодних суперечностей у представлених декларантом документах, що стосуються транспортування товару, суд не виявив.

Загальна сума транспортування (фрахту) складає - 22 171,14 грн.

Як пояснив позивач, увесь товар везли у одному контейнері, тому на нього видано один коносамент і один рахунок від перевізника. Таким чином, вартість перевезення по кожній групі товару окремо складатиме різну ціну в залежності від ваги кожної групи товару. Таким чином, суму 22 171,14 грн. складатимуть: група товару 1 3 117,7836 грн., група товару 2 15 373,0503 грн., група товару 3 3 680,3062 грн.

Щодо вимог митного органу про надання акту прийому-передачі, суд встановив, що на момент митного оформлення такі документи були відсутні, адже час їх складання ще не настав. Так, пунктом 3.2.1. договору перевезення № 378 від 19.04.2011р. передбачено, що замовник зобовязаний прийняти послуги, надані виконавцем, і підписати акт виконаних робіт/наданих послуг не пізніше 3 (трьох) календарних днів від дати його отримання від виконавця. Інших умов (стосовно дати виставлення акту виконаних робіт/наданих послуг, договір перевезення № 378 від 19.04.2011р. не містить). Таким чином, на дату митного оформлення у позивача не було акту виконаних робіт, оскільки він його ще не отримав від виконавця (перевізника).

Таким чином, зясовані судом обставини дозволяють дійти висновку про безпідставність вимог митного органу, оскільки усі відомості щодо транспортних витрат були в наявності у документах, наданих декларантом для митного оформлення.

Щодо розбіжностей між даними страхового полісу про страхову суму та договірною (контрактною) вартістю товару, суд зазначає наступне.

З декларації митної вартості слідує, що до складу митної вартості декларант включив витрати на його страхування по товару групи 1 у сумі 239,1791 грн., по товару групи 2 537,5473 грн., по товару групи 3 405,8637 грн. Загальна вартість витрат на страхування по усьому товару 1 182,59 грн.

На підтвердження вказаних сум як складової митної вартості декларант надав митному органу разом з іншими документами Генеральний договір добровільного страхування вантажів від 06.12.2013 № 101014611, страховий поліс № 8399 від 29.02.2016р., виданий ПрАТ «Страхова компанія ГРАВЕ УКРАЇНА», що є додатком до вказаного Генерального договору.

Зі змісту вказаного страхового полісу вбачається, що оголошена страхова сума становить 909683, 83 грн., страховий тариф 0, 13 %, а страхова премія 1 182,59 грн.

Контрактна вартість товару 3-х груп згідно з інвойсом становила 24 253, 92 дол. США (у гривнях по курсу НБУ на день складання митної декларації 618 940, 45 грн.).

Аналізуючи зміст поняття "страхова сума" у співвідношенні з "контрактною (договірною) вартістю товару", суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України від 07.03.1996 № 85/96-ВР "Про страхування" страхова сума це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Згідно п. 3.1 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 06.12.2013 № 101014611 страхова сума встановлюється у розмірі інвойсної вартості вантажів, що плануються до перевезення, та витрат, пов'язаних із транспортуванням, митним оформленням та іншими додатковими витратами, пов'язаними із перевезенням вантажу у пункт призначення. Страховою сумою за кожним перевезенням вважається сума, заявлена страхувальником (позивачем) у Повідомленні страховику.

Таким чином, "страхова сума" визначає межі відповідальності страховика перед страхувальником для цілей здійснення страхових виплат у разі настання страхового випадку. При цьому, відповідальність страховика стосується не тільки відшкодування інвойсної вартості вантажу, а також й інших витрат, пов'язаних з транспортуванням, митним оформленням цього вантажу, зберіганням та іншими можливими додатковими витратами. Страхова сума визначається страхувальником самостійно на власний розсуд, виходячи з уявлення про можливі страхові ризики і, як правило, не збігається з договірною (контрактною) вартістю товару та є вищою.

Таким чином, розбіжність між даними страхового полісу про страхову суму та договірною (контрактною) вартістю товару жодним чином не свідчить про заниження митної вартості товару.

Щодо розбіжності у страховому тарифі, суд зазначає наступне.

Умовами Генерального договору добровільного страхування вантажів від 06.12.2013 № 101014611 передбачено загальне положення, відповідно до якого страховий тариф становить 0,2 % від страхової суми по кожному перевезенню (п. 3.6.1 Генерального договору).

У той же час, згідно п. 3.6.3 Генерального договору розміри страхових сум визначаються страхувальником (позивачем) у Повідомленні страховику, а розмір страхової премії по кожному перевезенню визначається страховиком у полісі, який є невід'ємною частиною договору.

Таким чином, Генеральний договір містить загальні положення щодо страхової суми, страхового тарифу і страхової премії, однак, щодо кожного перевезення ці відомості конкретизуються у страховому полісі, який є додатком і невід'ємною складовою Генерального договору.

Дані висновки є очевидними і базуються на аналізі положень чинного законодавства і поданих декларантом документів, а висновки митного органу про те, що ці розбіжності свідчать про заниження декларантом митної вартості є безпідставними.

Крім того, суд повторно констатує, що жодних відомостей про суть виявлених розбіжностей в документах митного органу, які складались під час митного оформлення товару, не відображено, жодних вимог на підтвердження витрат на страхування митний орган декларанту не висував, а зауваження до документів виникли лише під час судового розгляду у зв'язку з підготовкою заперечень проти позову.

З'ясовані судом обставини дозволяють дійти висновку про безпідставність вимог митного органу щодо надання додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, оскільки твердження про розбіжності, виявлені у поданих декларантом документах, виявились безпідставними.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.

Також суд не приймає до уваги як причину неврахування відповідачем наданого прайс-листа те, що він наданий продавцем товару, а не виробником товару. Зокрема, у звязку з тим, що позивач купує товар у продавця, а не у виробника товару.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб'єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови, гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До компетенції органів Міністерства доходів і зборів України не відноситься встановлення правил та порядку видачі і заповнення прайс-листів.

Також відповідач не довів, що дані зауваження будь-яким чином вплинули на числові значення митної вартості товару.

Щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно зі ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Як встановлено судом, позивачем для підтвердження митного оформлення товару було подано усі документи, які підтверджують вартість товару та усі складові митної вартості.

Натомість, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не визначено, яка з перелічених у ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України підстав у даній конкретній справі стала причиною неможливості застосування першого методу.

На підставі викладеного суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, не навів обставини, які мали бути підтверджені додатково запитаними митним органом документами.

Так, ненадання декларантом під час митного оформлення всіх запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Таким чином, у відповідача під час прийняття рішення про коригування митної вартості не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів ТОВ «Фоззі-Фуд» - за ціною договору.

Під час коригування митної вартості товарів відповідачем було використаний резервний метод визначення митної вартості.

Згідно Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Зокрема, згідно ст.ст. 59 та 60 Митного кодексу України другорядні методи визначення митної вартості на основі віднімання або додавання вартості можуть застосовуватися у будь-якій послідовності за вимогою декларанта за наявності інформації щодо продажу (відчуження) оцінюваних, ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів на митній території України та щодо вартість товарів, які оцінюються, надану виробником або від його імені, яка повинна складатися із сум: вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів; обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у митного органу була можливість застосувати метод 2а або 2б визначення митної вартості товарів (за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів), проте, відповідач цього не зробив, застосувавши метод 2ґ (резервний).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що митним органом не доведено неможливості застосування інших методів визначення митної вартості, окрім резервного.

Згідно ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно ст.ст. 59, 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, зареєстрованим в Мін'юсті 01.06.2012 за № 883/21195, у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Зі змісту з оскаржуваного рішення слідує, що у графі 33 зазначено про проведення процедури консультацій та вказані причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів, окрім резервного.

Проте, відображення даного факту у рішенні не є достатнім та беззаперечним доказом проведення консультації у разі заперечення цього факту декларантом, оскільки консультація проводиться до прийняття рішення.

Так, митне оформлення товарів здійснювалось шляхом електронного декларування. При цьому, ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів та прийнятого рішення про коригування митної вартості до ТОВ «Фоззі-Фуд» не надходило, що свідчить про відсутність зі сторони митного органу будь-якої спрямованості на діалог з декларантом з метою визначення митної вартості. Також ТОВ «Фоззі-Фуд» не засвідчувало жодним чином запис у рішеннях про коригування митної вартості про проведення консультацій, що також підтверджується матеріалами справи.

При цьому, у графі 33 оскаржуваного рішення не зафіксовані результати проведеної консультації, а лише вказані причини, через які не можуть бути застосовані попередні методи визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Так, Верховний Суд України зазначає, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог ст. 266 Митного кодексу України зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів (постанови Верховного Суду України від 14.05.2013 у справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21-56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у справі №21-213а11, від 06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі № 21-197а12).

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Отже, оскільки митницею при невизнанні митної вартості, заявленої ТОВ «Фоззі-Фуд», та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, не обґрунтовано із посиланням на надані декларантом документи, причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості, митна вартість повинна бути визнана автоматично.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 11.03.2016 №125150001/2016/010051/2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження позиції щодо правомірності застосування норм митного законодавства, а відтак, не доведено суду правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1 378,00 грн. (платіжне доручення від 01.09.2016 № 3502030), які підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної фіскальної служби.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 94, 122, 157-163, 167, КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товару від 11.03.2016 № 125150001/2016/010051/2.

Стягнути на користь ТОВ «Фоззі-Фуд» за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної фіскальної служби судові витрати у сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.