Справа № 334/6909/16-а
Суддя: Ісаков Д. О.
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 28.11.2016
Справа № 334/6909/16-а
Провадження № 2-а/334/388/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Ісакова Д.О.

при секретарі Гопка Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Дніпровськомурайоні про визнання дії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Дніпровськомурайоні про визнання дії відповідача неправомірними та зобовязання здійснити їй з 20 квітня 2016 року перерахунок та виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

В позові позивачка вказала, що з 23.08.2001 року вона перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя, отримуючи пенсію за вислугу років, призначену відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Оскільки після призначення пенсії за вислугу років з 27.08.2001 року вона почала працювати на посаді вчителя, тому виплата пенсії була припинена.

07 травня 2012 року у звязку із досягненням позивачки віку, встановленого абз. 2 ст. 26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, вона звернулась до управління ПФУ в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком. Отже, їй з 07.05.2012 року призначено пенсію за віком.

27.09.2016 року позивачка звернулась до Відповідача з заявою, в якій просила повідомити, який було застосовано показник середньої заробітної плати при розрахунку заробітку для обчислення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а також нарахувати та виплатити їй пенсію відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Управління пенсійного фонду України у Дніпровському (Ленінському) районі листом від 11.10.2016 року №276/Б-1 повідомив, що відсутні законні підстави для застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки в даному випадку проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення.

Не погоджуючись з відповіддю Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі, позивачка змушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

У судове засідання позивачка не зявилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю на підставі її позову та доданих письмових доказів.

Представник Управління пенсійного фонду України в Дніпровськомурайоні проти позову заперечував та пояснював, що законні підстави для застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії відсутні, оскільки в даному випадку проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення. Просив суд відмовити позивачу у позові.

Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 23.08.2001 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя, отримуючи пенсію за вислугу років, призначену відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після призначення їй пенсії за вислугу років з 27.08.2001 року вона почала працювати на посаді вчителя, тому виплата пенсії була припинена.

07 травня 2012 року у звязку із досягненням позивачкою віку, встановленого абз. 2 ст. 26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, вона звернулась до управління ПФУ в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком. З 07.05.2012 року пенсію за віком позивачці було призначено.

27.09.2016 року позивачка звернулась до Відповідача з заявою, в якій просила повідомити, який було застосовано показник середньої заробітної плати при розрахунку заробітку для обчислення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а також нарахувати та виплатити їй пенсію відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

На вказане звернення, Управління пенсійного фонду України у Дніпровському (Ленінському) районі листом від 11.10.2016 року №276/Б-1 повідомив, що відсутні законні підстави для застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки в даному випадку проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення.

Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності дост. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до п. «е» ч. 1ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

За нормами ч. 1 ст. 9 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч.3 ст. 45 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Зазначена позиція кореспондується з позицією Верховного суду України, передбаченій у постанові від 31.03.2015 року.

В даному випадку підставою для відмови позивачці у проведенні перерахунку розміру пенсії були висновки пенсійного органу щодо наявності в даному випадку факту переходу ОСОБА_1 на інший вид пенсії, а не первинне її призначення.

Між тим, ОСОБА_1, з 23.08.2001 року була призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В подальшому, у звязку з тим, що право на пенсію за віком виникло у позивачки вперше 06.05.2012 року, саме 07.05.2012 року вона звернулась до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Отже, виходячи з того, що у 2001 році ОСОБА_1, була призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає

інші підстави та порядок призначення пенсії, то відповідно звернення 07.05.2012 року з заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є таким, що було здійснено вперше та не може розцінюватись як переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, з огляду на викладені приписи чинного законодавства, розрахунок розміру пенсії має бути здійснений Відповідачем на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Це в свою чергу свідчить про безпідставність застосування Відповідачем положень ч. 3 ст. 45 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Подібна правова позиція була висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 10.12.2015 року №К/800/33192/15 та Верховним Судом України у постанові від 31.03.2015 року у справі №21-612а14, яка відповідно до норми ст. 244-2 КАС України є обовязковою для всіх судів України.

Відповідно до ч. 1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя позивачка звернулась із письмовою заявою 27.09.2016 року щодо нарахування та виплати їй пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком .

Про неправомірні дії Відповідача вона дізналась з листа від 11.10.2016 року за №276/Б-1.

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом позивачка звернулась 20.10.2016 року.

Таким чином, з урахуванням ч.2 ст.99 КАС України та того, що пенсійні виплати є щомісячними, перерахунок розміру моєї пенсії на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування має бути здійснений з 20.04.2016 року.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

Відповідно до статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача на поновлення та виплату пенсії шляхом визнання дій відповідача щодо відмови в поновленні та виплаті пенсій неправомірними та зобов'язання відповідача прийняти рішення для перерахунку та виплату пенсії позивачки, що відповідає вимогам частини 2 статті 11 КАС України.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року №2, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи сукупність усіх наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо перерахунку та виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 19, 21,46, 64, 68, 126, 130 Конституції України, ст.ст. 2, 10, 11, 71, 86, 94, 99, 100, 158-167, 183-2 КАС України, Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Дніпровськомурайоні про визнання дії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком .

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя здійснити з 20.04.2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 551,21 гривні.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя: Ісаков Д. О.