Справа № 299/3483/16-а
Суддя: Трагнюк В. Р.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________ Справа № 299/3483/16-а
Номер рядка звіту 83
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016 року м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Трагнюк В.Р., розглянувши у відповідності до ст.183-2 КАС України в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління ПФУ у Виноградівському районі про визнання рішення протиправним, скасування рішення комісії від 08.11.2016 року №215 та зобов"язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області про визнання рішення протиправним, скасування рішення комісії від 08.11.2016 року №215 та зобов"язання вчинити дії.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 листопада 2016р. ОСОБА_1 отримав рішення про припинення виплати пенсії від 08.11.2016р. №215, згідно якого комісія Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області вирішила припинити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2016р. до з'ясування обставин.

З даним діями Відповідача Позивач не згідний в повному об'ємі, так як: ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області та отримує пенсію як інвалід 3 групи загального захворювання згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач вважає, що відповідач неправомірно виніс рішення від 08.11.2016 року №215, чим суттєво порушив його законне право на пенсійне забезпечення.

У зв'язку з цим просить суд визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності III групи. Визнати протиправним рішення від 08.11.2016 року №215 комісії Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності III групи. Скасувати рішення від 08.11.2016 року №215 комісії Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності III групи та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2016 року, як інваліду третьої групи загального захворювання.

Представником відповідача управління Пенсійного фонду у Виноградівському районі 22.12.2016 року подано до суду заперечення на даний адміністративний позов, яким зазначено, що адміністративний позов ОСОБА_1 вважають необгрунтованим та таким що суперечить нормам матеріального права з наступних підстав: ОСОБА_1, перебуває на обліку в управлінні ПФУ у Виноградівському районі Закарпатської області, як отримувач пенсії по інвалідності III групи згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 25.07.2012 року.

З 01.10.2016 р. на підставі рішення № 215 від 08.11.2016 р. виплату пенсії припинено у зв'язку з тим, що на підставі індивідуальних відомостей по формі ОК - 5 виявлено факт працевлаштування ОСОБА_1 в органах Закарпатської митниці ДФС .

Управлінням ПФУ в Виноградівському районі направлено запит на Закарпатську митницю для з'ясування точної дати працевлаштування, а також даних про займану посаду.

Згідно даних трудової книжки встановлено, що ОСОБА_1 поновлений з 02.04.2012 р. на посаді яка пов'язана з роботою на державній службі.

У відповідності до положень Законів України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213- VIII від 02.03.2015 року внесені зміни до частини першої статті 47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме тимчасово, у період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 року це обмеження щодо виплати продовжено до 31.12.2016 року.

З вказаної норми закону вбачається, що підставою припинення виплати пенсії є працевлаштування на посаду державного службовця.

Зважаючи на те, що Закони № 213-VIII та № 911-VIII не скасовані, їх положення не визнані неконституційними, враховуючи, що ОСОБА_1 з 02.04.2012 року працює на посаді головного державного інспектора сектору митного оформлення № 3 митного поста «Лужанка» Чопської митниці Міндоходів, яка пов'язана з державною службою, наявні законні підстави для припинення виплати пенсії позивачу з 01.10.2016 року.

Посилання позивача у адміністративному позову на рішення Конституційного сулу № 4рп/2016 від 08.06.2016 р. є безпідставним оскільки вказане рішення стосується призначення/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів згідно ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

Отже, на підставі вищенаведеного законних підстав для виплачувати пенсію ОСОБА_1, немає.

З врахуванням того, що у справі наявні та достатні докази, суддя приходить до висновку про можливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання, відтак суддя у відповідності до ч.4 ст.183-2 КАС України розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

З 01.10.2016 р. на підставі рішення № 215 від 08.11.2016 р. виплату пенсії позивачу припинено у зв'язку з тим, що на підставі індивідуальних відомостей по формі ОК - 5 виявлено факт працевлаштування ОСОБА_1 в органах Закарпатської митниці ДФС, на посаді яка пов'язана з роботою на державній службі.

Конституцією України статтею 8 визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 19 Конституції України також передбачено, що - «Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Статтею 2 КАС України, - «Завдання адміністративного судочинства» визначено наступне, - 1. Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Такими законами є: Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та спеціальні закони, норми яких застосовуються при призначенні пенсії окремим категоріям громадян.

Законом № 213 внесено зміни до статті 47 Закону № 1058 та викладено вказано статтю в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України"; Про державну службу", "Про прокуратуру";Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 213 порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону № 213 покладено обов'язок на Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

З аналізу наведених положень Закону № 213 слідує, що підставою для припинення виплати пенсії є сам факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», при цьому не має значення, чи набула особа таке право чи ні.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Під дією норми права у часі слід розуміти поширення дії нової норми на ті правові наслідки, які хоча й випливають з юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми, проте настають після набрання чинності новою нормою.

Таким чином, застосовується норма, яка була чинною на момент здійснення відповідної дії. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, отже, стара норма права перестає діяти, оскільки замінена пізнішою, яка регулює ті самі суспільні відносини.

Стаття 47 Закону № 1058 у редакції Закону № 213 не визнана неконституційною, позивач не займає посади в органах, перелічених в пункті 3 Прикінцевих положеннях Закону № 213, а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому відповідач правомірно тимчасово припинив виплату пенсії позивачу.

Крім того, Прикінцевими положеннями Закону № 213 визначено вичерпний перелік осіб, щодо яких скасовуються обмеження у виплаті пенсії на період роботи у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах. У цьому переліку Закон № 1058 відсутній.

Щодо доводів позивача про неприйняття до 1 червня 2015 року закону, що стосувався б усіх видів пенсійного забезпечення осіб, у тому числі спеціальних пенсій, суд зазначає наступне.

Дійсно, на виконання пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213 щодо призначення пенсій (у тому числі спеціальних) до 1 червня 2015 року відповідний Закон не прийнято.

У зв'язку з цим з 1 червня 2015 року втрачають чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. Особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія має призначатись відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому слід враховувати, що до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує загальний порядок виплати пенсії, Законом № 213 внесено аналогічні зміни щодо обмеження виплати пенсії у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у випадку перебування цих пенсіонерів на державній службі.

Пункт 5 Прикінцевих положень Закону № 213 не містить застережень щодо поновлення виплати пенсії у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, а тому відповідач обґрунтовано припинив виплати пенсії.

Таким чином, суддя вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову - ч.2 згаданої статті.

З огляду на вищевикладене, доводи заперечення відповідача є суттєвими і складають підстави відмови в задоволенні позову, що узгоджується з положеннями п.3 ст.2 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 11, 71, 94, 162-163,183-2, 256 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління ПФУ у Виноградівському районі про визнання рішення протиправним, скасування рішення комісії від 08.11.2016 року №215 та зобов"язання вчинити дії.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий ОСОБА_2