Справа № 263/13195/16-а
Суддя: Кір'якова Н. П.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/263/423/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючої судді Кір'якової Н.П., при секретарі Соколовій О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

19.10.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області (далі за текстом скорочена назва - УПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він 07.12.2015 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням УПФУ № 370 від 16.05.2016 року в призначенні йому пенсії на пільгових умовах було відмовлено у зв'язку з відсутністю 25 років 6 місяців спеціального стажу. Це рішення було обґрунтовано, тим що стаж позивача складає 31 рік 01 місяців 15 днів, стаж за вислугу років складає 22 роки 2 місяці 27 днів. Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідача позивач звернувся з вказаним позовом та просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії та призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до п. «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на підставі поданої ним заяви, вважаючи те, що стаж за вислугу років позивача всього складає 29 років, 3 місяці, 13 днів, що дає позивачу право отримувати пенсію за вислугу років.

Позивач та його представник до судового засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутністності, в якій зазначили, що підтримують позовні вимоги у повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача - УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя в письмових запереченнях зазначив, що УПФУ позов не визнає у повному обсязі, оскільки відповідно до чинного законодавства не передбачено можливість включення до пільгового стажу для призначення пенсії фактично невідпрацьованих періодів. Так, позивач не підтвердив періоди роботи за вислугою років з 02.12.1982 р. по 14.07.1985 р., з 25.12.1989 р. по 22.03.1990р., з 05.07.1991 р. по 03.08.1991 р., з 02.09.1991 р. по 28.11.1991 р., з 21.05.1992 р. по 11.06.1992 р., з 19.07.1994 р. по 31.12.1994 р. з 01.01.1995 р. по 18.10.1995 р. на посаді матроса, помічника капітана, капітана, тому як в поданих документах відсутні відомості нарахування заробітної плати та є наявність тижневих курсів та відгулів. Згідно наданих документів загальний стаж роботи позивача складає 31 рік 01 місяців 15 днів, стаж за вислугу років складає 22 роки 2 місяці 27 днів. Таким чином, в останнього відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Просили відмовити у задоволенні позову.

Суд, з урахуванням думки позивача, його представника, письмових заперечень представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абзацом першим пункта «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, розїзних, приміського і внутріміського сполучення) - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Пунктом «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники окремих видів суден, професій і посад плавскладу суден морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості - за списком ( 461-2016-п ), що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку при стажі роботи на цих суднах, за цими професіями і посадами станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років у чоловіків та після цієї дати при стажі роботи на цих суднах, за цими професіями і посадами: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 народився 2 березня 1962 року та на 07.12.2015 року, тобто час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» йому виповнилося 53 роки.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя № 370 від 16.05.2016 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно ст. 55 п. «д» Закону України "Про пенсійне забезпечення", з посиланнями на відсутність 25 років 6 місяців роботи за вислугою років. Відповідно до письмового заперечення відповідача не були включені для розрахунку стажу за вислугою років періоди роботи позивача з 02.12.1982 р. по 14.07.1985 р. (2 роки 7 місяців 13 днів), з 25.12.1989 р. по 22.03.1990р. (2 місяці 28 днів), з 05.07.1991 р. по 03.08.1991 р.(29 днів), з 02.09.1991 р. по 28.11.1991 р. (2 місяця 27 днів), з 21.05.1992 р. по 11.06.1992 р. (21 день), з 19.07.1994 р. по 31.12.1994 р. (5 місяців 13 днів), з 01.01.1995 р. по 18.10.1995р. (9 місяців 18 днів) на посаді матроса, помічника капітана, капітана, тому як в поданих документах відсутні відомості нарахування заробітної плати та є наявність тижневих курсів та відгулів.

Сторонами спору не заперечується, що загальний стаж роботи позивача складає 31 рік 01 місяців 15 днів, також сторони не заперечують, що стаж за вислугу років, який не оспорюється сторонами спору, складає 22 роки 2 місяці 27 днів.

Згідно ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховую чи те, що у суду не виникає сумніву щодо добровільності визнання та достовірності обставин щодо загального стажу роботи позивача 31 рік 01 місяців 15 днів та неоспорюємого сторонами спору стажу за вислугу років - 22 роки 2 місяці 27 днів, суд вважає ці обставини встановленими.

Спірним є зарахування до пільгового стажу за вислугою років періоди роботи з 02.12.1982 р. по 14.07.1985 р. (2 роки 7 місяців 13 днів), з 25.12.1989 р. по 22.03.1990р. (2 місяці 28 днів), з 05.07.1991 р. по 03.08.1991 р.(29 днів), з 02.09.1991 р. по 28.11.1991 р. (2 місяця 27 днів), з 21.05.1992 р. по 11.06.1992 р. (21 день), з 19.07.1994 р. по 31.12.1994 р. (5 місяців 13 днів), з 01.01.1995 р. по 18.10.1995р. (9 місяців 18 днів), а всього 4 роки 5 місяців 29 днів.

Згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно п. 20 цього Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). Абзац перший пункту 20 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 920 ( 920-2006-п ) від 05.07.2006 . У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном. Пункт 20 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ N 920 ( 920-2006-п ) від 05.07.2006; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 35 ( 35-2012-п ) від 25.01.2012 .

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України 29.07.93 року N 58, передбачено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається з копії трудової книжки, заповненої 12.10.1983 року на ім'я ОСОБА_1, дата народження 02 березня 1962 року, останній, зокрема, в оспорюваний відповідачем період працював з 02.12.1982 р. по 14.07.1985 р. (2 роки 7 місяців 13 днів), з 25.12.1989 р. по 22.03.1990р. (2 місяці 28 днів), з 05.07.1991 р. по 03.08.1991 р.(29 днів), з 02.09.1991 р. по 28.11.1991 р. (2 місяця 27 днів), з 21.05.1992 р. по 11.06.1992 р. (21 день), з 19.07.1994 р. по 31.12.1994 р. (5 місяців 13 днів), з 01.01.1995 р. по 18.10.1995р. (9 місяців 18 днів) в Міжколхозній виробничій базі флоту Міжобласного північно-азовськой спілки риболовецьких колгоспів. Також ці період роботи додатково підтверджено уточнюючою довідкою Міжобласного північно-азовськой спілки риболовецьких колгоспів Державного комітету рибного господарства України №48/а від 30.11.2015 р., де зазначено, що всі суда не відносяться до портових суден, постійно працюючих на акваторії порту, службово-допоміжних, роз'їзних, приміського і внутріміського сполучення, та відносяться до флоту рибної промисловості та працюють в Азово-Черноморському басейні. Також в даній довідці зазначено, що вона дана на підставі класифікатора морських риболовецьких судов, пункта «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для предявлення у відділ пенсійного забезпечення для нарахування пільгової довідки.

Розглядаючи питання щодо правомірності не зарахування відповідачем до спеціального стажу роботи позивача періодів роботи останнього з 02.12.1982 р. по 14.07.1985 р. (2 роки 7 місяців 13 днів), з 25.12.1989 р. по 22.03.1990р. (2 місяці 28 днів), з 05.07.1991 р. по 03.08.1991 р.(29 днів), з 02.09.1991 р. по 28.11.1991 р. (2 місяця 27 днів), з 21.05.1992 р. по 11.06.1992 р. (21 день), з 19.07.1994 р. по 31.12.1994 р. (5 місяців 13 днів), з 01.01.1995 р. по 18.10.1995р. (9 місяців 18 днів) в Міжколхозній виробничій базі флоту Міжобласного північно-азовської спілки риболовецьких колгоспів, суд вважає, що рішення відповідача в цій частині є протиправним з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач в зазначений період працював на посаді матроса, помічника капітана, капітана, та його стаж за вислугу років за цей період складає 4 роки 5 місяців 29 днів, так як цей період підтверджений відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, який не передбачає зазначення в уточнюючій довідці відомостей про заробітну плату. Суд приймає до уваги той факт, що відповідачем не надано доказів про відкликання довідки Міжобласного північно-азовської спілки риболовецьких колгоспів Державного комітету рибного господарства України №48/а від 30.11.2015 р. Крім того, архівна довідка, видана Комунальним підприємством «Трудовий архів м. Маріуполя» №0804/05-01 від 26.02.2016 р. містить, що розрахунково-платіжні відомості (особисті рахунки) Міжколхозній виробничій базі флоту за 1982-1984 роки на зберігання не передавались.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що в спірний період роботи у позивача є періоди тижневих курсів та відгулів.

Згідно ст. 72 Кодексу законів про працю України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу. Стаття 72 із змінами, внесеними згідно з Указами ПВР № 2240-10 від 29.07.81, № 5938-11 від 27.05.88. Ч. 3 ст. 107 КЗпП України містить, що на бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Згідно ст. 124 КЗпП України передбачено, що за працівниками-донорами зберігається середній заробіток за дні обстеження в закладах охорони здоров'я і здавання крові для переливання. Цим працівникам безпосередньо після кожного дня здавання крові для переливання надається день відпочинку з збереженням середнього заробітку. На бажання працівника цей день приєднується до щорічної відпустки. Ст. 204 КЗпП України передбачено, що теоретичні заняття і виробниче навчання при підготовці нових робітників безпосередньо на виробництві шляхом індивідуального, бригадного і курсового навчання провадяться в межах робочого часу, встановленого законодавством про працю для працівників відповідних віку, професій і виробництв.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, заперечення відповідача, що тижневі курси та відгули суперечить законодавству, що діяло до набрання чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ч. 2 ст. 24 цього Закону. Тижневі курси та відгули є трудовим (страховим) стажем відповідно до положень статей 72, 107, 124, 204 Кодексу законів про працю України та ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу за вислугою років періоди роботи з 02.12.1982 р. по 14.07.1985 р. (2 роки 7 місяців 13 днів), з 25.12.1989 р. по 22.03.1990р. (2 місяці 28 днів), з 05.07.1991 р. по 03.08.1991 р.(29 днів), з 02.09.1991 р. по 28.11.1991 р. (2 місяця 27 днів), з 21.05.1992 р. по 11.06.1992 р. (21 день), з 19.07.1994 р. по 31.12.1994 р. (5 місяців 13 днів), з 01.01.1995 р. по 18.10.1995р. (9 місяців 18 днів), а всього 4 роки 5 місяців 29 днів. Враховуючи, що не оспорюваний сторонами спору стаж за вислугу років складає 22 роки 2 місяці 27 днів, то загальний стаж позивача за вислугу років складає 26 років 8 місяців 26 днів, який перевищує встановлений «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж за вислугою років 25 років 6 місяців у чоловіків.

Як вбачається з матеріалів справи, наявність у позивача стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років підтверджується записами трудової книжки та уточнюючими довідками.

Таким чином, позивач відповідає вимогам пункту «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в звязку з чим набув право на призначення йому пенсії за вислугою років.

Таким чином, доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення.

Аналогічної правової позиції дотримувався Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 19 серпня 2015 року, К/800/37430/15, справа № 263/5449/15-а.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та задовольняє позов у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Порядком підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, ст.ст. 88, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя № 370 від 16.05.2016 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя призначити ОСОБА_1, пенсію за вислугу років відповідно до вимог п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній станом на 07.12.2015 року, на підставі поданої останнім заяви від 07.12.2015 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення постанови протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Н.П. Кір'якова