Справа № 810/3766/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року 810/3766/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Овостар"
доКиївської митниці ДФС
провизнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Овостар" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14.12.2015 №125130005/2015/610139/2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товарів, що ввозились на територію України, ТОВ "Овостар" самостійно визначило їх митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту), заявило відповідні показники в митній декларації, до якої додало документи, що її підтверджують, та в яких зазначено всі кількісні та якісні показники товарів, що ввозилися. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору (контракту), не врахував подані позивачем документи та незаконно прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу. Позивач наголошує на тому, що відповідач при витребуванні додаткових документів щодо підтвердження митної вартості ввезеного товару не зазначив обставин, які ці документи повинні підтвердити. Також зазначив, що митним органом у спірному рішенні не обґрунтовано причин, через які не визнано заявлену митну вартість ввезеного товару, та не наведено обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю, визначеного митним органом.

У судове засідання, призначене на 16.12.2016, зявився представник позивача та до початку розгляду справи подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідач, належно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, явку свого представника до судового засідання не забезпечив.

До суду 13.12.2016 надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі у звязку з необхідністю надання йому додаткового часу для підготовки письмових заперечень та належного формування доказів.

Однак, суд вважає дане клопотання необґрунтованим, оскільки відповідач був повідомлений про розгляд справи не пізніш як за три дні до судового засідання, як визначено ч. 3 ст. 35, ч. 1 ст. 38 КАС України, що підтверджується доказами направлення на електронну адресу відповідача копії ухвали та копії адміністративного позову від 12.12.2016, та суд вважає, що у відповідача було достатньо часу для підготовки та надання до суду доказів по справі.

Крім того, суд не знаходить підстав для визнання причини неприбуття представника відповідача у судове засідання поважними, оскільки поважними визнаються обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі дій.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відтак, неможливість прибуття у судове засідання представника відповідача не є підставою для відкладення розгляду справи.

Частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Після прийняття судом рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження, 19.12.2016 до суду надішли письмові заперечення відповідача, в яких останній просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач надав не всі документи, що її підтверджують і необхідні для визначення митної вартості. Крім того, згідно із наявною в ЄАІС ДФС інформацією, митна вартість поставленого позивачем товару значно відрізнялась від наявної в базі інформації. Таким чином, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви з приводу правильності визначення декларантом митної вартості товару. Як стверджував відповідач, оскільки позивач відмовився надати митному органу витребувані ним документи, митний орган законно та обґрунтовано прийняв рішення про коригування митної вартості, підстави для його скасування та повернення коштів митних платежів відсутні.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 березня 2013 року між продавцем - "DSM Nutritional Products Sp. z o.o." (ОСОБА_1) та покупцем - ТОВ "Овостар" укладено контракт №UA-005-2013, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити премікси, вітаміни, вітамінні суміші, кормові добавки (далі - товар), партіями, що визначені в Специфікаціях, які є невідємною частиною цього Контракту, на умовах, що встановлені цим Контрактом.

Відповідно до п. 2.1 Контракту товар постачається на умовах СІР - Україна, Київська обл.., Митний термінал (Інкотермс в редакції 2010 року).

Згідно пункту 5.1 Контракту ціна поставки товару встановлюється Специфікаціями.

При цьому, у вартість товару включено податки та збори країни з якої відправляється товар відповідно до п. 5.2 Контракту.

У грудні 2015 року позивач здійснював ввезення на територію України товару - Сіркоорганічна сполука Метіонін (органічна добавка), придбаного у компанії "DSM Nutritional Products Sp. z o.o." (ОСОБА_1) на підставі контракту від 28.03.2013 №UA-005-2013, митне оформлення якого здійснювалось через Київську митницю ДФС.

З метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до Київської митниці ДФС електронну митну декларацію від 14.12.2015 №125130005/2015/551000, в якій задекларував товар "Сіркоорганічна сполука Метіонін (амінокислота), DL-Метіонін кормовий 99% - 20000 кг - 8000 упаковок, товарний індекс НОМЕР_1. №CAS відсутній", вагою 20000 кг, ціна товару - 94200,00 Євро.

На підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її визначення до митної декларації від 14.12.2015 №125130005/2015/551000 декларантом були подані наступні документи:

- міжнародну автомобільну накладну (СМR) №049682 від 09.12.2015;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/ від 03.12.2015;

- рахунок-фактура (інвойс) № від 08.12.2015;

- пакувальний лист б/н від 08.12.2015;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №UA-005-2013 від 28.03.2013;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 від 03.12.20136, №101 від 03.12.2015, №2 від 20.12.2013, №3 від 24.12.2014;

- ветеринарні свідоцтва форм Ф-1, Ф-2 ЄРД-00 №204320 від 14.12.2015;

- інформацію про позитивні результати здійснення екологічного контролю товару №2730 від 09.12.2015;

- інформацію про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю товару №2730 від 09.12.2015;

- міжнародний ветеринарний сертифікат №1438/0600352/2015 від 09.12.2015;

- відомості про включення товарів до державного реєстру ветеринарних препаратів кормових добавок, преміксів та готових кормів №АА-02246-04-11 від 06.04.2011;

- сертифікат про походження товару загальної форми №PL/MF/AK 0467913 від 08.12.2015;

- сертифікат аналізу б/н від 24.11.2015;

- копію митної декларації країни відправлення №15PL445010Е0490843 від 09.12.2015.

Митну вартість товару позивач визначив за основним методом (за ціною договору (контракту)), що базується на ціні, яка фактично сплачена позивачем за товар - 94200,00 Євро, що в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення (курс Євро: 26,126803) становить 2461144,84 грн.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів посадовою особою Київської митниці ДФС шляхом направлення електронного повідомлення було запропоновано декларанту подати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Підставою для витребування документів митний орган в повідомленні зазначив, що в наданих документах містяться розбіжності в частині пунктів призначення поставки товару, а саме: п. 2.1 контракту СІР Київська обл., Митний термінал, а в митній декларації СІР Київ; прайс-лист виданий не виробником товару.

Листом від 14.12.2015 вих. №ОВ-14/12/15-1 позивач звернувся до Київської митниці ДФС з проханням про прийняття рішення про розмитнення товару без урахування термінів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, тому що підготовка додаткових документів по митній декларації від 14.12.2015 №125130005/2015/551000 займе 2-4 дні, а кормові добавки необхідні для використання у роботі підприємства.

За результатом розгляду поданих декларантом позивача документів Київською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 14.12.2015 №125130005/2015/610139/2, відповідно до якого митну вартість товару відповідачем визначено за шостим (резервним) методом та збільшено вартість товару з 94200,00 Євро до 102200,00 Євро.

Як вбачається зі змісту рішення про коригування митної вартості товарів 14.12.2015 №125130005/2015/610139/2, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) не застосовується, тому що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності (відповідно до п. 2.1 контракту умови поставки СІР Київська обл., Митний термінал, а в митній декларації СІР Київ; прайс-лист виданий не виробником товару), декларант відмовився від надання додаткових документів та у звязку з невиконанням вимог ст. 58 Митного кодексу України. При цьому, митний орган використав цінову інформацію попереднього митного оформлення ідентичного товару за митною декларацією від 28.09.2015 №125130005/2015/547824.

Крім цього, Київською митницею ДФС складено картку відмову в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125130005/2015/00239 від 14.12.2015.

З метою випуску задекларованого товару у вільний обіг позивач подав до митного органу нову митну декларацію, в якій скоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу, сплатив митні платежі та перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов'язання), обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом.

Проте, не погоджуючись з прийнятим рішенням митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини, є Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI.

Згідно статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до положень статей 50, 52 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 Кодексу.

Частиною першою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою цієї норми перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно пункту 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами десятою - дванадцятою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта. Орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Частиною першою статті 55 Митного кодексу України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У статті 57 Митного кодексу України закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорт. Згідно частини 1 цієї статті, митна вартість визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Приписами частин другої - пятої статті 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною другою статті 58 Митного кодексу України. Так, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норми свідчить на користь висновку, що декларант наданими до митного оформлення документами повинен підтвердити числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок такої. Даний обовязок декларанта кореспондується із повноваженнями митного органу щодо перевірки (митного контролю) числового значення заявленої митної вартості. При цьому, митний орган має право витребувати додаткові документи у декларанта лише за умови, якщо вже надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У той же час, посилання митного органу, як на підставу для витребування у позивача додаткових документів, на те, що наданий декларантом прайс-лист видано не виробником товару - компанією DSM Nutritional Products (Французька ОСОБА_1), а продавцем - DSM Nutritional Products SP. z o.o. (ОСОБА_1), суд відхиляє, адже відповідно до положень митного законодавства орган доходів і зборів вправі затребувати додаткові документи у декларанта лише у разі виявлення невідповідності у документах, визначених частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а прейскуранти чи прайс-листи виробника не відносяться до перелічених у приведеній нормі документів. До того ж, вказана у зазначеному прайс-листі вартість товару, що імпортувався, повністю відповідає тій, що визначена позивачем у декларації та підтверджується відповідним інвойсом. Відтак, дані указаного прайс-листа, який хоч і не виданий безпосередньо виробником товару, повністю відповідають задекларованій позивачем вартості. Тобто, прайс-лист не містить розбіжностей із іншими, наданими позивачем документами, в частині ціни товару, що підлягає сплаті постачальнику.

Щодо посилань відповідача на розбіжності в указаних в митній декларації умовах поставки (CIP-Київ) і умовах поставки товару, визначених у зовнішньоекономічному контракті (CIP-Україна, Київська область, митний термінал), суд зазначає, що вказані розбіжності не стосуються числових значень складових митної вартості товарів. Умови поставки за правилами Інкторемс не являються відомостями про ціну, яка підлягає сплаті за товар, що імпортується. Відтак, дані розбіжності також не надають право митному органу витребовувати у декларанта на підставі частини третьої статті 53 Митного кодексу України додаткові документи.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини сьомої статті 55 Митного кодексу України задекларований позивачем товар було випущено у вільний обіг, і відповідно до прав та в межах строків, передбачених частиною восьмою приведеної норми, позивач надав органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів. Серед іншого, позивачем було надано додаткову угоду №7 від 19 листопада 2015 року до контракту №UA-005-2013 від 28 березня 2013 року, якою сторони угоди домовились про внесення змін до контракту в частині умов поставки, відповідно до яких товар постачається на умовах CIP-Київ.

Тобто, в установленому порядку позивачем подано митному органу документи, що свідчать про відсутність виявлених під час митного оформлення товару розбіжностей в умовах поставки товару.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача не було законних підстав для витребування у позивача (декларанта) додаткових документів при виконанні відповідних митних формальностей. Адже, під час судового розгляду справи відповідачем не доведено існування у поданих позивачем до митного оформлення документах ознак підробки, розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товарів та відомостях щодо ціни, яка підлягає сплаті за ці товари.

Суд також приймає до уваги те, що з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи, відповідно до статті 361 Митного кодексу України, органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При цьому, управління ризиками - робота органів доходів і зборів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Цілями застосування системи управління ризиками є, зокрема: запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи; забезпечення більш ефективного використання наявних у органів доходів і зборів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об'єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику); прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Суд зазначає, що контролюючий орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень.

Разом з цим, та обставина, що в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Суд зазначає, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з обєктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується субєктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору.

При цьому, безліч чинників можуть впливати на формування ціни товару, зокрема, характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок, періоди поставки, наявності попиту та пропозиції тощо.

Разом з цим, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами.

Тому, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого адміністративного суду України від 26.03.2015, винесеній у справі №К/800/42105/14, в якій зазначено, що рішення про митне оформлення товару не може базуватися виключно на інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних субєктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом не передбачено. Також необхідно врахувати, що в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів та методів її визначення. Тому, така інформаційна база не містить всіх обєктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально і підлягають обчисленню.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ "Овостар" митної вартості товару судом не встановлено.

Натомість, доказами, що містяться в матеріалах справи підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, відмовив у митному оформленні товару та прийняв оскаржуване рішення, а відтак таке рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Субєкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено обґрунтованості виникнення сумнівів щодо достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей та правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а також прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1533,00 грн. згідно платіжного доручення від 05.12.2016 №650. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158-163, 167, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Овостар" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 14.12.2015 №125130005/2015/610139/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Овостар" () судові витрати у сумі 1533 (одна тисяча пятсот тридцять три) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.