Справа № 812/2510/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 грудня 2016 року м. Київ К/800/27452/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Швед Е.Ю., перевіривши касаційну скаргу Луганської митниці ДФС

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року

та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року

у справі № 812/2510/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Алчевський коксохімічний завод"

до Луганської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Луганської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про визнання митної вартості товарів № 702020001/2013/000743/2 від 10 жовтня 2013 року; скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 702020001/2013/000162; повернути надмірно сплачене ПДВ у сумі 17 660, 85 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року адміністративний позов задоволено, скасовано спірні рішення, повернуто на користь позивача надмірно сплачений податок на додану вартість в сумі 17 660,85 грн.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року скасовано постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року у справі №812/2510/14 в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» до Луганської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про повернення з Державного Бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» надмірно сплаченого податку на додану вартість в сумі 17 660,85 грн. У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» до Луганської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про повернення з Державного Бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» надмірно сплаченого податку на додану вартість в сумі 17 660,85 грн. відмовлено.

В інший частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року залишено без змін.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Луганської митниці ДФС, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Як вбачається з доданих до касаційної скарги судових рішень, при митному оформленні товару позивач заповнив та подав митну декларацію від 10 жовтня 2013 року № 702020001/2013/010085, в якій заявлена митна вартість товару, визначена позивачем самостійно за ціною контракту в розмірі - 127 доларів США за тону (графа22/графа35).

Разом з митною декларацією позивач надав митному органу: контракт з додатком № 5, інвойси від 17 вересня 2013 року № 226-13, 227-13, 235-13, експортну декларацію країни походження із визначенням ціни на рівні 126 доларів США за тону (графа 22/графа 35), рахунок-фактуру, лист Укрпромзовнішекспертизавід 27 вересня 2013 року, в якому зазначено про встановлення середньої ціни на вугільний концентрат марки "КС" на умовах поставки DAP на рівні 122-130,50 доларів США за тону, ліцензію на імпорт вугілля, у тому числі і вугільного концентрату марки "КС" за ціною 127 доларів США за тону, договір укладений між ОАО "Сибуглемет" та Компанією "Сибуглемет Импекс Лимитед" з додатками № 1 від 18 липня 2013 року та № 3 від 22 серпня 2013 року відповідно до яких ОАО "Сибуглемет" як продавець зобов'язується поставити на умовах DAP станція Комунарськ вантажоотримувач ПАТ "Алчевськкокс" вугільний концентрат "КС" за ціною 126 доларів США за тону, сертифікати якості вугілля, складені на станції відправлення Кийзак Західно-Сибирська залізниця.

У зв'язку з тим, що надані документи не містять всіх необхідних відомостей для підтвердження митної вартості товарів (відповідно до сертифіката якості товару відсутній розрахунок ціни із урахуванням якості, декларантом не надано документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів), митний орган запропонував позивачу додатково надати: 1) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором, 2) виписку - з бухгалтерської документації; 3) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, 4) інші додаткові наявні документи за власним бажанням відповідно до положень частини 6 статті 53 МКУ: також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

На вимогу митного органу позивачем надано лист від 10 жовтня 2013 року № 003-2447/1, в якому зазначив, що відповідно до умов договору платежі третім особам на користь продавця не передбачені, відповідно надати такі рахунки неможливо, згідно відповіді виробника ОАО "ОФ Междуреченская" підприємство не має прайс-листів, прейскурантів, ціна формується індивідуально залежно від динаміки ринку і т.д., відповідно до контракту поставка здійснюється на умовах DAP станція Комунарськ, відповідно декларант не має документів щодо вартості перевезення оцінюваних товарів. До цього листа позивачем додатково надано витяг з журналу Металл Експерт № 37 (217) від 16 вересня 2013 року щодо поточних цін на ринку вугілля.

10 жовтня 2013 року митниця прийняла рішення № 702020001/2013/000743/2 про коригування митної вартості товару, в якому зазначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) до товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою для її обчислення. В даному випадку документально не підтверджено включення витрат на транспортування вантажу як однієї із складових митної вартості, що передбачено ч. 2 ст. 53 МК України.

З урахуванням зазначеного застосування заявленого декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються неможливо. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до ст. 59 МК України неможливо застосувати у зв'язку з відсутністю відповідної інформації у митного органу та ненадання декларантом відповідної інформації. Вартість товарів визначено відповідно до ст. 60 МК України за ціною договору щодо подібних товарів у відповідності до раніше проведеного митного оформлення "Вугілля кам'яне бітумінозне коксівне марки "КС" на однакових умовах поставки із розрахунку 136 доларів США за тону (ВМД від 14 серпня 2013 року № 702020001/.

Митний орган 10 жовтня 2013 року карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №702020001/2013/00162, відмовив позивачеві в митному оформленні товару з причин: в рамках положень п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України декларантом не подано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, проведення митної оцінки.

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів 10 жовтня 2013 року позивач подав ВМД № 702020001/2013/010117 із визначенням митної вартості виходячи з ціни 136 доларів США за тону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині скасування спірних рішень, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постановах Верховного суду України від 31 березня 2015 року у справах № 21-127а15 та № 21-53а15 та від 02 червня 2015 року у справі 21-498а15.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що декларантом надані усі документи, передбачені ст. 53 Митного кодексу України на підтвердження митної вартості ввезеного на митну територію товарів та підтверджено всі складові їх митної вартості.

В той же час митним органом не вказано про розбіжності, неточності чи інші недоліки документів, які б не дозволили митному органу визначити митну вартість товарів за першим методом їх визначення.

Доводи митного органу стосовно наявності обгрунтованого сумніву в достовірності поданих декларантом відомостей, що не дозволяло визначити митну вартість товарів за основним методом її визначення, обгрунтовано спростовано судами першої інстанції та апеляційної інстанцій.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість в сумі 17 660,85 грн, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Відповідно до п. 43.1 ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї ст. та ст. 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, визначено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року № 1650/24182.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що докази, які засвідчують звернення позивача з відповідною заявою про повернення надміру сплаченого податку на додану вартість відсутні.

Крім того, згідно з ст. 54 Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. У разі виникнення у митного органу сумніву щодо правильності визначення декларантом митної вартості, він своїм рішенням має право зобов'язати останнього визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Ст. ст. 54, 57 Митного кодексу України передбачено, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Тому суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постанові Верховного суду України від 17 грудня 2013 року по справі № 21-439а13.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення щодо того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку з ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Луганської митниці ДФС на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року у справі № 812/2510/14 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Ю. Швед