Справа № 808/3434/16
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Семененко М.О.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2016 рокусправа № 808/3434/16
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 р. у справі №808/3434/16 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" ОСОБА_3 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення суми відшкодування до переліку вкладників ПАТ Банк Михайлівський у розмірі 140 000,00 грн. по договору банківського вкладу (депозиту) Перше знайомство №980-015-000245403 укладений між ПАТ Банк Михайлівський та позивачем, яка має право на відшкодування гарантованої суми за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобовязати відповідача надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 140000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу за договором банківського вкладу (депозиту) Перше знайомство №980-015-000245403 від 20.05.2016 року.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.109 КАС України та розяснено позивачу про її право на звернення з відповідною заявою до суду, в порядку господарського судочинства.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати та постановити нову ухвалу з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався виключно правовою позицією Верховного суду України викладеною у постанові від 15.06.2016 року (справа №826/20410/14), в якій Верховний суд України послався на правову позицію викладену у постанові від 16.02.2016 року (справа №21-4846а16) про підвідомчість судам господарської юрисдикції спору між управління Пенсійного фонду України та банком, проте зазначена постанова не підлягає застосуванню у даному спорі, оскільки предметом спору згідно постанови Верховного суду України від 16.02.2016 року є включення до реєстру акцептованих вимог кредитора, які задовольняються за рахунок коштів одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку, а не за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів.

Окрім того, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів осіб», яким не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому відсутні підставі для закриття провадження у справі.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є субєктом владних повноважень у розумінні КАС України та справа відповідно підсудна адміністративному суду.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, клопотань про розгляд справи за їх участю до суду не надходило, з огляду на що, керуючись п.1, п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі ст. 3 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

За змістом ст. 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно із частиною першою статті 4 ст.2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділений відповідними функціями, що визначені частиною другою статті 4 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Серед таких функцій є здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку і навіть застосування до банків та їх керівників відповідно фінансових санкцій і накладення адміністративні штрафів.

До того ж, відповідно до статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд для забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку протягом дії тимчасової адміністрації зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, та протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, функції Фонду пов'язані із здійсненням владних управлінських повноважень, тобто в розумінні пункту 7 частини першої статті 3 КАС України Фонд є суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до пунктів 2 та 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, на яку послався Верховний Суд України, господарським судам підвідомчі, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

Проте, вимоги фізичної особи щодо включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не є майновими вимогами до Банку, оскільки вклади з граничним розміром до 200 тисяч гривень виплачуються вкладникам безпосередньо з коштів Фонду, а не за рахунок майна банку.

До того ж, зі змісту п.7 статті 12 ГПК України та його правової конструкції вбачається, що справу може бути віднесено до підвідомчості господарських судів лише у тому разі, якщо відповідачем у справі буде саме Банк-боржник, стосовно якого здійснюється процедура ліквідації.

Ототожнення в даному випадку Фонду або Уповноваженої особи Фонду та Банку-боржника є безпідставним, оскільки відносно Фонду жодних ліквідаційних процедур не здійснюється.

Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим спором, який не є спором у процесі ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб).

З огляду на вищевикладене, до цих спорів не має підстав застосовувати приписи статті 12 ГПК України та поширювати на такі спори юрисдикцію господарських судів.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо судової практики, яка склалась при розгляді даної категорії справ з огляду на поставу Верховного суду України від 16.02.2016 року по справі №826/20410/14 та постанову Верховного суду України від 15.06.2016 року по справі №826/2043/15.

З постанови Верховного Суду України від 15 червня 2016 року вбачається, що в цій справі суд послався на правову позицію, викладену в постанові від 16 лютого 2016 року про підвідомчість судам господарської юрисдикції спору між управлінням Пенсійного фонду України та банком, у якого є обов'язок щодо перерахування бюджетних коштів за вимогою пенсійного органу, оскільки банк не виконав свій обов'язок щодо перерахування на рахунок пенсійного органу коштів зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції відчуження легкових автомобілів протягом трьох операційних днів. Тобто це рішення ухвалено у спорі щодо правовідносин, які не є подібними.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного суду України від 20.09.2016 року у справі №819/2132/15.

Пунктом 3 частини 1 статті 204 КАС України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 204, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 р. у справі №808/3434/16 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_4