Справа № 804/3921/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2016 р. Справа № 804/3921/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про скасування податкового повідомлення-рішення
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області:
Представник відповідача надав суду заперечення, в яких зазначив, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому Криворізька центральна ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В подальшому замінено первинного відповідача на Криворізьку північну обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Криворізькою центральною ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведена документальна планова перевірка фізичної особи-підприємцю ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4), за результатами якої складено акт від 11.12.2015 року №1734/84-81-17-01/НОМЕР_4.
Перевіркою встановлені порушення:
- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість за 2014 рік на загальну суму 239738,00 грн.;
- п.138.2 ст.138, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2014 рік в сумі 233393,95 грн.
Не погодившись з актом перевірки від 11.12.2015 року №1734/84-81-17-01/НОМЕР_4 позивачем подано до контролюючого органу заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки залишені без змін.
На підставі акту перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення рішення:
- від 11.01.2016 року № НОМЕР_5, яким ФОП ОСОБА_5 збільшено суму грошового зобовязання за основним платежем у розмірі 239738,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 119869,00 грн.
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 11.01.2016 року № НОМЕР_6, № НОМЕР_5, за результатами розгляду якої відповідно до п.85.2 ст.82 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_5 зобовязано надати до Криворізької центральної ОДПІ для перевірки у повному обсязі всі документи, що належать до предмета такої перевірки.
09.02.2016 року контролюючим органом винесено наказ №82 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4)».
Криворізькою центральною ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4).
Перевіркою встановлені порушення:
- п. 138.2 ст.138, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів осіб за 2014 рік в сумі 199520,19 грн.
За результатами перевірки складено Акт №208/04-81-13-04/НОМЕР_4 від 02.03.2016 року.
Не погодившись з прийнятими податковими повідомлення-рішеннями Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 11.01.2016 року № НОМЕР_6 та № НОМЕР_5 позивачем подано до Державної Фіскальної служби України скаргу від 14.04.2016 року №42, за результатами розгляду якої Державна фіскальна служба України залишає без змін податкові повідомлення-рішення Криворізької центральної ОДПІ Головного управління у Дніпропетровській області з урахуванням прийнятого Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області рішення від 24.03.2016 року №1799/10/04-36-10-01-09, а скаргу без задоволення.
Таким чином, Криворізькою центральною ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі акта перевірки № 1734/04-81-17-01/НОМЕР_4 від 11.12.2015 року та рішення про результати розгляду скарги №1799/10/04-36-10-01-09 від 24.03 2016 року прийняті податкові повідомлення-рішення:
За період, який перевірявся податковим органом, позивач укладав наступні договори поставки, зберігання, а саме:
3) Договір від 30.06.2013 року №301931 про надання послуг, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 (Замовник) доручає, а Підприємство з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна» (Виконавець) зобовязується надати послуги, зазначені в п.1.2 цього Договору та спрямовані на привернення уваги до товарних знаків та продукції Замовника, на формування або підтримку інтересу і просування на ринку товару, що поставляється та/або виробляється Замовником, роздрібний торгівельній мережі магазинів Виконавця.
Виконавець зобовязується надати Замовнику, а Замовник - приймати та оплачувати передбачені цим договором маркетингові, інформаційні та логістичні послуги щодо Товару, який постачається Замовником Виконавцю за окремим договором поставки та реалізується кінцевим споживачам у Торгових точках Виконавця.
Також, було укладено Додаток №1 до договору, Додаток №2, Додаток №3, додаткові угоди до договору.
Договір поставки від 31.05.2013 року № 301931, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 зобовязується відповідно до замовлень Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна» (Покупець) передавати у власність (постачати) Покупцю, а Покупець приймати та оплачувати товар на умовах, передбачених цим Договором, у тому числі додатковими умовами поставки, котрі погоджуються Сторонами як Додаток № 1 до цього Договору, що становить його невідємну частину та Додатком № 3, що також становить невідємну частину цього Договору.
4) Договір про надання послуг від 01.04.2014 року № К4/2014 відповідно до якого виконавець ТОВ «Український Ритейл», про надання послуг по вивченню попиту покупців на Товар, забезпечити безперебійне наявність всіх Товарів в кожній Торговельній точці на щоденній основі в період дії договору.
Також, було укладено доповнення до договору № 1, 2, 3, 4.
Договір поставки № К01/06 від 01.06.2014 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 (Постачальник) зобовязується поставити, а ТОВ «Український Ритейл» (Покупець) прийняти та сплатити товар, на умовах договору. Також, було укладено протокол розбіжностей до договору поставки № К01/06 від 01.06.2014 року.
5) Договір поставки № 145 від 01.07.2013 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 (Постачальник) зобовязується передати у власність ПП «Алчевськ-Інвест» (Покупець), а Покупець приймати та оплачувати на умовах і у порядку, визначених цим Договором Товар (пиво та безалкогольні напої) в асортименті та за цінами, вказаними у специфікаціях, що засвідчують прийняття-передачу Товару і є невідємною частиною договору. Також, було прийнято протокол розбіжностей до Договору поставки № 145 від 01.07.2013 року.
Договір надання послуг від 01.07.2013 року № 145/М, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 (замовник) доручає, а ПП «Алчевськ-Інвест» (виконавець) бере на себе зобовязання надати Замовнику маркетингові послуги щодо Товару, поставленого Замовником згідно Договору поставки №145 від 01.07.2013 року в торговій мережі Виконавця за напрямками, погодженими Сторонами, в цьому Договорі, а Замовник зобовязується своєчасно прийняти такі послуги та оплатити їх відповідно до умов договору.
Також, до договору від 01.07.2013 року № 145/М було укладено Додаток № 1.
6) Договір №137 від 26.03.2013 року про поставку товару, згідно якого ФОП ОСОБА_5 (Постачальник) зобовязується передати у власність ТОВ «Омега» (Покупець), а Покупець приймати та оплачувати на умовах і у порядку, визначених цим Договором товар.
Договір поставки № 277 від 01.07.2014 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 (Постачальник) зобовязується в обумовлений даним договором строк поставити та передати у власність, а ТОВ «Омега» (Покупець) прийняти та оплатити товар, відповідно до умов даного договору. Також, було прийнято протокол погодження розбіжностей до Договору № 277 від 01.06.2014 року.
Договір № 137/М про надання маркетингових послуг від 26.03.2013 року, відповідно до якого ТОВ «Омега» (Виконавець) зобовязується поставити ФОП ОСОБА_5 (Замовнику) маркетингові послуги, які забезпечують функціонування діяльності платника податків в сфері реалізації товарів, поставлених Замовником, через дрібні торгові точки. Також, було укладено додаткову Угоду № 1 до Договору маркетингу № 137/М від 26.03.2013 року.
7) Договір поставки № 105 від 26.03.2013 року та договір поставки №19 від 01.06.2014 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 (Постачальник) зобовязується в обумовлений даним договором строк поставити та передати у власність, а ТОВ «РТЦ» (Покупець) прийняти та оплатити товар, відповідно до умов даного договору.
Договір № 105-м про надання маркетингових послуг від 26.03.2013 року, відповідно до якого ТОВ «РТЦ» (Виконавець) зобовязується поставити ФОП ОСОБА_5 (Замовнику) маркетингові послуги-послуги, які забезпечують функціонування діяльності платника податків в сфері реалізації товарів, поставлених Замовником, через дрібні торгові точки. Також, було укладено додаткову угоду № 1 до Договору маркетингу № 105-м від 26.03.2013 року.
Договір №19 від 01.06.2014 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 зобовязується в обумовлений договором строк поставити та передати у власність, а ТОВ «РТЦ» (Покупець) прийняти та оплатити товар, у відповідності до вимог даного договору. Також, було прийнято протокол розбіжностей від 01.06.2014 року № 19.
Фактичне виконання вищезазначених договорів підтверджується актами здачіприймання робіт (надання послуг), актами надання послуг, звіти маркетингового дослідження за 2014 рік, платіжними дорученнями, виписками по рахункам, податковими накладними.
Згідно акту перевірки податковий орган не визнає витрати за маркетингові послуги, оскільки з актів про надання таких послуг не вбачається, які саме були проведено роботи, за які саме роботи сплачено.
Згідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Пунктом 138.5 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.
Абзацом "г" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу інших витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, включаються витрати на збут, зокрема витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.
Підпунктом 14.1.108 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).
Згідно п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.
Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до «ладу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Таким чином, норми п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, порушення якого встановлено в акті перевірки ДПІ, в якості підстав для не включення до складу витрат передбачають тільки випадки повної відсутності будь - яких розрахункових, платіжних та інших документів, наявність яких зафіксовано безпосередньо в тексті акту перевірки.
Крім того, суд зазначає, що наданню маркетингових послуг передувало підписання договорів на поставку товарів відповідним підприємства, а тому суд приходить до висновку, що вказані маркетингові послуги повністю підтверджені первинними документами та повязані з отриманням доходу.
Також, суд звертає увагу, що позивач є ексклюзивним дистриб'ютором ПАТ «Карлсберг Україна».
Таким чином, витрати позивача повністю відповідають меті його діяльності, а саме отримання доходу.
Щодо завищення податкового кредиту в розмірі 206459,00 грн., то суд зазначає наступне.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.
Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Із матеріалів справи вбачається, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, на підставі яких позивачем задекларовано грошові зобовязання з податку на додану вартість та податку на прибуток (договори, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, тощо). Складені контрагентом податкові накладні відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку їх оформлення, а придбані позивачем товари та послуги використані у власній господарській діяльності, що не заперечується матеріалами перевірки.
Із матеріалів справи вбачається, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, на підставі яких позивачем задекларовано грошові зобовязання з податку на додану вартість та з податку на прибуток.
Правова позиція Верховного Суду України у розглядуваній категорії спорів, відображена, зокрема, у постанові цього суду від 31.01.2011 року № 14/11 у справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм Закону Верховний Суд України дійшов висновку про те, що «чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.
Суд зазначає, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 6252,39 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровської області.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2016 року

Суддя ОСОБА_1