Справа № 522/18072/16-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 грудня 2016 року м. Київ К/800/36325/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приморського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування рішення про примусове повернення в країну походження від 13 вересня 2016 року № 82. В обґрунтування позову зазначив, що є громадянином Афганістану та прибув до України у пошуках захисту і, у разі повернення на батьківщину, йому загрожує небезпека, внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуації внутрішнього збройного конфлікту. Крім того, існує ризик застосування до нього нелюдського поводження або катування, загроза життю та свободі за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи. Посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог частини 1 статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», просив суд задовольнити позов.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) та Конвенціям про статус біженців та про захист прав людини та основних свобод. Вказує, що суд не дав належної правової оцінки обставинам справи, зокрема, доводам позивача про те, що у випадку повернення до країни походження, його життю та здоров'ю загрожує реальна небезпека та ухвалив рішення за нормами національного законодавства без урахування норм міжнародного права та практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із пунктом 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За визначенням наведеним у пункті 6 частини 1 статті 1 Закон № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закон № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до статті 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За приписами статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Судами встановлено, що ОСОБА_1, будучі неповнолітнім, нелегально прибув до України у 2010 року з Російської Федерації.

Вперше з офіційною заявою до міграційної служби про надання статусу біженця позивач звернувся 04 листопада 2010 року, проте рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 23 березня 2011 року № 313-11 йому відмовлено у наданні такого статусу.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його до суду і постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року це рішення скасоване, а міграційний орган зобов'язано повторно розглянути заяву позивача про надання йому статусу біженця (справа № 2а/1570/5146/2011).

26 грудня 2012 року ОСОБА_1 знову звернувся до міграційної служби, посилаючись на те, що є неповнолітньою особою, надавши копію свідоцтва про народження. Однак, результатами медичної експертизи встановлено, що позивачу може бути 18 років.

Водночас, при повторному зверненні позивач повідомив про інші причини виїзду з Афганістану, а саме про можливість його рекрутування до збройних угрупувань представників радикального руху «Талібан».

У зв'язку з відсутністю доказів, що підтверджували б таку інформацію та недоведеність фактів переслідувань позивача на Батьківщині, рішенням Державної міграційної служби від 27 грудня 2013 року №712-13 позивачу відмовлено у надані статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Це рішення позивач у судовому порядку не оскаржував.

01 квітня 2014 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з нововиявленими обставинами, надавши до управління листи з погрозами з боку представників радикального руху «Талібан».

Рішенням Державної міграційної служби України від 27 лютого 2015 року № 125-15 позивачу знову відмовлено у наданні статусу біженця або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні. Це рішення позивач оскаржив до суду, проте постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року (справа № 815/2468/15), залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Враховуючи те, що, з листопада 2015 року ОСОБА_1 проживає на території України, порушуючи законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, 13 вересня 2016 року Приморським районним відділом у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося в порушенні правил тимчасового перебування іноземців в Україні, а саме, за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, складено протокол про адміністративне правопорушення.

Постановою Приморського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 13 вересня 2016 року до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., який він сплатив 13 вересня 2016 року.

13 вересня 2016 року відповідачем прийнято рішення № 82 про примусове повернення громадянина Афганістану - ОСОБА_1, яким позивача зобов'язано покинути територію України у термін до 02 жовтня 2016 року.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суди дійшли висновку про правомірність рішення відповідача від 13 вересня 2016 року № 82 про примусове повернення позивача в країну походження.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук