Справа № 815/6470/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6470/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бутенка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-Споруджувально-Торгівельна Організація» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 14.09.2016 року, стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось ТОВ «Проектно-Споруджувально-Торгівельна Організація» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 14.09.2016 року, стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

З урахуванням позовних вимог та уточнених позовних вимог, позивач просить суд задовольнити позов (а.с. 3-20, 121-122 т. 1). В обґрунтування зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, тому податкові повідомлення рішення №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 14.09.2016 року підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки винесено незаконно.

Сторони були сповіщені належним чином про день, час та місце слухання справи, але не прибули до судового засідання (а.с. 119-120 т. 1). 21.12.2016 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 116 т. 9).

За клопотанням представника позивача та на підставі положень ч. 4 ст. 128 КАС України, суд ухвалив рішення щодо розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в справі письмовими доказами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідач є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування, стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, а тому справи за позовами щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17, ст. 50 КАС України віднесені до юрисдикції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 25.07.2016 року №000370/1012, виданого ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.78.1.4 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) (далі - ПКУ), на виконання наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 25.07.2016 року №835 «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «ПРОСТОР» ()», проведено позапланову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-СПОРУДЖУВАЛЬНО- ТОРГІВЕЛЬНА ОРГАНІЗАЦІЯ» (далі - ТОВ «ПРОСТОР», Позивач) з питань повноти та своєчасності декларування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

За результатом вищезазначеної перевірки був складений акт ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 10.08.2016 року №4191/14-03/34319596 (а.с. 21-62 т. 1), у висновках якого зазначені наступні порушення:

1. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, (із змінами та доповненнями), п.7, п. 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999р. N318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000р. за N27/4248 (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено значення податку на прибуток на загальну суму 1 931 149 грн., у т.ч. за 2014рік на 430 623 грн.. за 2015рік на 1500526 грн.;

2. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198; п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. M2755-V1 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено значення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1 769 074 грн., у т.ч. у вересні 2014року на 41 467 грн., у січні 2015 року на 16 667 грн., у березні 2015 року на 16 351 грн., у квітні 2015 року на 13 343 грн., у травні 2015 року на 58 624 грн., у червні 2015 року на 136 021 грн., у липні 2015 року на 49 117 грн., у жовтні 2015 року на 248 904 грн., у листопаді 2015року на 334 591 грн., у грудні 2015року на 853 989 грн.

На підставі акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення№№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 14.09.2016 року (а.с. 66-67 т. 1).

ТОВ «ПРОСТОР», не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, подало 21.09.2016 року до ГУ ДФС в Одеській області скаргу (а.с. 69-80 т. 1).

16.11.2016 року ТОВ «ПРОСТОР» отримало від ГУ ДФС в Одеській області рішення про результати розгляду первинної скарги, яким залишило без змін податкові повідомлення-рішення №, № від 14.09.2016 року, а первинну скаргу ТОВ «ПРОСТОР» - без задоволення (а.с. 81-87 т. 1).

Не погоджуючись із зазначеним податковими повідомленнями-рішеннями №, № від 14.09.2016 року, ТОВ «ПРОСТОР» оскаржило їх у судовому порядку.

Оцінюючи оскаржені рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо перевірки взаємовідносин ТОВ «ПРОСТОР» з ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН», за період жовтень 2014 року, судом встановлено, що 06.03.2015 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області була складена довідка №924/15-53-22-05/34319596 про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «ПРОСТОР» щодо документального підтвердження господарських відносин з ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН», їх реальності та повноти відображення в обліку за період жовтень 2014 року, згідно висновків якої зустрічною звіркою не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із операцій по придбанню та продажу товарів/послуг отриманих від ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН» за період жовтень 2014 року, на суму придбання 1874390 грн. в т.ч. ПДВ 312398,33 грн., відповідно неможливо підтвердити наступне включення вартості таких робіт/послуг переданих Замовникам в жовтні 2014 року а саме: ТОВ «Брокард-Україна» на загальну суму 411053,5 грн. в т.ч. ПДВ 68508,92 грн. ТОВ «Универсалбуд» на загальну суму 898428,5 грн. в т.ч. ПДВ 149738,1 грн. ТОВ «ІНФОКС» на загальну суму 1270000 грн. в т.ч. ПДВ 211666,7 грн.».

Не погодившись з висновками зазначеної довідки, ТОВ «ПРОСТОР» звернулось до суду та Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015 року, по справі №815/2006/15 позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області по внесенню до діючих електронних автоматизованих систем співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту (Податковий блок аналітична система співставлення податкового кредиту та податкових зобов'язань) в розрізі контрагентів інформації на підставі довідки ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 06.03.2015 року за №924/15-53-22-05/34319596 "Про проведення зустрічної звірки ТОВ "ПРОСТОР" щодо документального підтвердження господарських відносин з ТОВ "КОНСТРАКПІН ЛАИН", код ЄДРПОУ - 39161193 їх реальності та повноти відображення в обліку за період жовтень 2014 року";

- зобов'язано ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області вилучити з діючих електронних автоматизованих систем співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту (Податковий блок аналітична система співставлення податкового кредиту та податкових зобов'язань) в розрізі контрагентів інформацію, внесену на підставі довідки Д111 у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 06.03.2015 року за №924/15-53-22-05/34319596 "Про проведення зустрічної звірки ТОВ "ПРОСТОР" щодо документального підтвердження господарських відносин з ТОВ "КОНСТРАКШІН ЛАИН", код ЄДРПОУ - 39161193 їх реальності та повноти відображення в обліку за період жовтень 2014 року".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.09.2015 року по справі №К/800/39087/15 (№815/2006/15) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015 року по справі № 815/2006/15.

17.02.2016 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області був складений акт №872/1553-22-03/34319596 щодо перевірки дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року під час проведення фінансово-господарських взаєморозрахунків ТОВ «ПРОСТОР» з ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАИН», на підставі якого було винесено податкове повідомлення-рішення ДПІ від 01.03.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі - 546253 грн.

Не погодившись з висновками зазначеного акту, ТОВ «ПРОСТОР» звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ від 01.03.2016 року №.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 року по справі №815/2844/16 позов ТОВ «ПРОСТОР» - задоволено, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 01.03.2016 року № - скасовано.

Також, судом встановлено, що у листопаді 2014 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області була складена податкової інформація стосовно ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН», яка викладена у листі від 17Л 1.2014 року за №38848/7/15- 53-22-3-/17, у висновках якого зазначено наступне: «...встановлено відсутність обєктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у контрагентів-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам - покупцям за період жовтень 2014 року, в розумінні п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.185, п.201.4, п. 201.6, п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2015 року, по справі №815/7013/14 позов ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН» задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області по внесенню до діючих електронних автоматизованих систем співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту (Податковий блок аналітична система співставлення податкового кредиту та податкових зобов'язань) в розрізі контрагентів інформації на підставі листа ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 17.11.2014 року №38848/7/15-53-22-3-/17;

- зобов'язано ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області вилучити з діючих електронних автоматизованих систем співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту (Податковий блок аналітична система співставлення податкового кредиту та податкових зобов'язань) в розрізі контрагентів інформацію, внесену на підставі листа ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 17.11.2014 року №38848/7/15-53-22-3-/17.

Крім того, суд звертає увагу, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 р. № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71).

Зазначеним законом доповнено п.78.2 ст.78 Кодексу абзацом другим, згідно з яким контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків (зазначена позиція викладена у листі ДФС України від 28.01.2015 року №2463/7/99-99-22-02-04-17).

Отже, законодавець заборонив контролюючим органам проводити документальні позапланові перевірки, передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Одночасно, відповідно до ст.61 Конституції України від 28.06.96 р. №254к/96-ВР, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, платники податків не можуть бути притягнуті до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, яке вже було відображено в акті попередньої перевірки.

Таким чином, посадовими особами ДПІ всупереч приписам п.78.2 ст.78 ПКУ було двічі перевірено взаємовідносини ТОВ «ПРОСТОР» з ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН» за жовтень 2014 року, що є порушенням зазначених норм ПКУ.

Також, з Акту перевірки вбачається, що контрагенти Позивача, а саме: ТОВ «ДАММАРА», ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН», ТОВ «СТАРК КОМПАНІ», ТОВ «МІДВЕСТ ХОЛДИНГ», ПП «ХОЛ АВТО», ТОВ «ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД», ТОВ «ФЛЕКСТАЙМ ГРУП», ТОВ «ТРАСТ БУД ЛЮКС», ТОВ «СИЛІКОНОВА ДОЛИНА», ТОВ «ЛЕГОБУД», ТОВ «ПАШТ-СЕРВІС», ТОВ «НПЛ КОМ», ТОВ «АЛЬПІНКА та інші підприємства не сплатили або не сплачували свої податкові зобовязання.

Єдиною підставою для нарахування штрафних санкцій є листи з податковою інформацією стосовно контрагентів ТОВ «ПРОСТОР», з тексту яких ДПІ зроблено висновок про те, що контрагенти не виконували будівельно - монтажні роботи, а лише складали первинні документи для надання податкової вигоди ТОВ «ПРОСТОР».

Суд зазначає, що Позивач не повинен відповідати за дії контрагентів.

Так, висновками Верховного суду України у постановах від 09.09.08 у справі № 21-500во08, від 01.06.10 у справі № 21-573во10, якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме до цієї особи. Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.05 № 747-IV (надалі - КАСУ) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і 2 ч.І ст. 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. У цьому рішенні наголошується й на тому, що платник податків не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентів.

Крім цього, ст. 204 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV (із змінами та доповненнями) передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦКУ недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ст. 228 ЦКУ передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. З урахуванням цього, можна дійти висновку, що позиція перевіряючих викладена в акті перевірки є незаконною, також з огляду на те, що рішення про недійсність правочину може бути винесене виключно судом. При цьому в акті відсутнє посилання про наявність будь-яких рішень суду з цього приводу.

Згідно з рекомендаціями ВАСУ № 742/11/13-11 від 02.06.11р., для зясування обставин відсутності факту здійснення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами. При цьому, згідно з ч. 5 ст. 11 КАС України, суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Судом встановлено, що при проведенні перевірки працівниками ДПІ були досліджені слідуючи документи:

- податкові декларації ТОВ «ПРОСТОР» з ПДВ та прибутку 2014-2015 роки з додатками;

- договори ТОВ «ПРОСТОР» з ТОВ «ДАММАРА», ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН», ТОВ «ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД», ТОВ «ФЛЕКСТАЙМ ГРУП», ТОВ «ТРАСТ БУД ЛЮКС», ТОВ «СИЛІКОНОВА ДОЛИНА», ТОВ «ЛЕГОБУД», ТОВ «ПАШТ- СЕРВІС», ТОВ «НПЛ КОМ», ТОВ «АЛЬПІНКА» за 2014-2015 роки з актами прийому- передачі матеріалів;

- довідки про вартість виконаних будівельних робіт (КБ-3) та акти приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в) за 2014-2015 роки між ТОВ «ПРОСТОР» та ТОВ «ДАММАРА», ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН», TOB «ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД», ТОВ «ФЛЕКСТАЙМ ГРУП», ТОВ «ТРАСТ БУД ЛЮКС», ТОВ «СИЛІКОНОВА ДОЛИНА», ТОВ «ЛЕГОБУД», ТОВ «ПАШТ-СЕРВІС», ТОВ «НПЛ КОМ», ТОВ «АЛЬПІНКА»;

- податкові накладні ТОВ «ДАММАРА», ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН», ТОВ «ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД», ТОВ «ФЛЕКСТАЙМ ГРУП», ТОВ «ТРАСТ БУД ЛЮКС», ТОВ «СИЛІКОНОВА ДОЛИНА», ТОВ «ЛЕГОБУД», ТОВ «ПАШТ-СЕРВІС», ТОВ «НПЛ КОМ», ТОВ «АЛЬПІНКА» за перевіряємий період;

- платіжні доручення ТОВ «ПРОСТОР» на адресу ТОВ «ДАММАРА», ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН», ТОВ «ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД», ТОВ «ФЛЕКСТАЙМ ГРУП», ТОВ «ТРАСТ БУД ЛЮКС», ТОВ «СИЛІКОНОВА ДОЛИНА», ТОВ «ЛЕГОБУД», ТОВ «ПАШТ-СЕРВІС», ТОВ «НПЛ КОМ», ТОВ «АЛЬПІНКА»;

- договір відступлення права вимоги №6/11/15 від 06.11.2015 року;

- договори ТОВ «ПРОСТОР» із Замовниками за 2014-2015 роки з додатками;

- довідки про вартість виконаних будівельних робіт (КБ-3) та акти приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в) за 2014-2015 роки між ТОВ «ПРОСТОР» та Замовниками;

- податкові накладні ТОВ «ПРОСТОР» з доказами отримання за 2014-2015 роки;

- платіжні доручення Замовників на адресу ТОВ «ПРОСТОР»;

- інші документи, які спричинили реальні зміни майнового стану Товариства.

В Акті перевірки не зафіксовано та не відображено факт відсутності первинних документів або факт ненадання для перевірки первинних та інших документів, а також жодним чином не зафіксовано та не відображено факт відмови посадових осіб Позивача надати копії документів Посадовим особам Податкової інспекції, тобто під час проведення перевірки, ТОВ «ПРОСТОР» були надані усі документи, що стосувались предмету перевірки, інших документів посадові особи ДПІ не вимагали.

Таким чином, Позивачем дотримано вимоги п. 138.2, п. 138.4. ст. 138 ПКУ, згідно з якими податкові витрати повинні підтверджуватися тими первинними документами, обовязковість ведення яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, безпосередньо які були надані перевіряючим для перевірки, а останніми в Акті не зафіксовані порушення щодо їх наявності та оформлення, тому витрати Позивача є такими, що підтверджені підприємством в ході проведення перевірки у повному обсязі.

Суд також зазначає, що законодавством передбачено певні підстави для ведення бухгалтерського обліку, перелік обовязкових вимог щодо складання первинних документів.

Так, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Цією ж статтею передбачено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, "які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд вважає за необхідне зазначити, що надані до суду первинні документи складені у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року, тобто відповідають вимогам чинного законодавства щодо надання документу юридичної сили і доказовості.

Відповідність цих документів вимогам нормативно-правових актів Податковою інспекцією не спростовано, посилання на докази того, що контрагенти не виконували будівельно - монтажні роботи також в акті перевірки відсутні, що безперечно свідчить про помилкові висновки щодо законності та реальності господарських операцій, які виникали між Позивачем та контрагентами, а саме: ТОВ «ДАММАРА», ТОВ «КОНСТРАКШН ЛАЙН», ТОВ «СТАРК КОМПАНІ», ТОВ «МІДВЕСТ ХОЛДИНГ», ПП «ХОЛ АВТО», ТОВ «ІНВЕСТ ПРОДЖЕКТ ЛТД», ТОВ «ФЛЕКСТАЙМ ГРУП», ТОВ «ТРАСТ БУД ЛЮКС», ТОВ «СИЛІКОНОВА ДОЛИНА», ТОВ «ЛЕГОБУД», ТОВ «ПАШТ-СЕРВІС», ТОВ «НПЛ КОМ», ТОВ «АЛЬПІНКА та іншими підприємствами.

Стосовно висновків, викладених в Акті перевірки щодо порушень п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПКУ податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 14.1.181 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПКУ передбачено, що датою виникнення платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті; - нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПКУ встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 31-11 статті 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПКУ податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПКУ (редакція 2015 року) податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Позивачем під час перевірки та розгляду справи і суді надані податкові накладні та всі інші первинні документи, передбачені пунктом 31-11 статті 201 ПКУ на підтвердження правомірності формування податкового кредиту, що не спростовано Відповдачем.

Виходячи з викладеного, суд не погоджується з висновками акту перевірки про порушення з боку ТОВ «ПРОСТОР» вимог податкового законодавства та винесеним на підставі висновку податкових повідомлень - рішень №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 14.09.2016 року, а тому, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо клопотання про стягнення компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає, що згідно зі ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до статті 90 КАС України, витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах» від 20.12.2011 N 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено, що в 2016 році мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 1 травня складає 1450 гривень.

Таким чином, максимальний граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні становить: 1450 х 40 % = 580,00 грн. за годину, і не може перевищувати дану суму.

Отже, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою ним правовою допомогою на підставі відповідного договору, яка стосується безпосередньо супроводження даної адміністративної справи в суді.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, позивачем до адміністративного позову були додані наступні докази: договір про надання правової допомоги № 14-09/16 від 14.09.2016 року; акт № 1 про прийняття-передачі наданих послуг від 30.09.2016 року; акт № 2 про прийняття-передачу наданих послуг від 30.11.2016 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 14/09/1 від 14.09.2016 року на суму 4000,00 грн. та квитанція до прибуткового касового ордера № 14/09/2 від 23.11.2016 року на суму 6000,00 грн. (а.с. 108-115 т. 9).

Відповідно до акту № 1 прийняття-передачі наданих послуг від 30.09.2016 року, Виконавець надав замовнику послуги, а саме: ознайомлення з актом перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями 0,5 год.; попереднє опрацювання наданих Замовником матеріалів 1 год.; опрацювання законодавчої бази 0,5 год.; формування правової позиції, консультування Замовника щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) 0,5 год.; підготовка скарги до ГУ ДФС в Одеській області на ППР та подача зазначеної скарги 4 год.; підготовка супровідного листа до Відповідача та подача зазначеного листа 0,5 год., тому компенсація жодної з наведених послуг не передбачена Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах».

Відповідно до акту № 2 прийняття-передачі наданих послуг від 30.11.2016 року, Виконавець надав замовнику послуги, а саме: ознайомлення з рішеннями про результати розгляду первинної скарги 0,5 год.; опрацювання законодавчої бази 0,5 год.; формування правової позиції, консультування Замовника щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) 0,5 год.; підготовка адміністративного позову та подача позову до суду 4 год.; підготовка клопотання про відстрочення сплати судового збору по справі та подача його до суду 1 год.; підготовка заяви про долучення додатків по справі та подача її до суду 1,5 год. Компенсація наведених витрат також не передбачена зазначеним законом.

Аналізуючи документи, надані представником на підтвердження витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про стягнення витрат виходячи з того, що представник позивача участь у судових засіданнях не брав, провадження по справі відкрито 01.12.2016 року та призначено до розгляду на 21.12.2016 року. 21.12.2016 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 116 т. 9). В звязку з неявкою сторін, суд ухвалив рішення щодо розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в справі письмовими доказами.

В іншій частині витрати на правову допомогу не віднесені до витрат, компенсація яких передбачена Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах», оскільки вони не є витратами під час вчинення судом окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення представника з матеріалами справи в суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області не надано доказів правомірності та обґрунтованості висновків, викладених в акті перевірки №4191/14-03/34319596 від 10.08.2016 року, у звязку з чим суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позову ТОВ «ПРОСТОР» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 14.09.2016 року.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають частковому задоволенню.

Позивачем при подачі позову, було сплачено судовий збір у розмірі 5000 (пять тисяч) гривень, а також надано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Так, судом при відкритті провадження, відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Судовий збір за подання даного позову складає 72001,08 грн. Позивачепм сплачено 5000 грн.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з Позивача недоплачену частину судового збору у розмірі 67001,08 грн.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-Споруджувально-Торгівельна Організація» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішень №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 14.09.2016 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-Споруджувально-Торгівельна Організація» (, адреса 65011, м. Одеса, вул. Базарна, 76, оф. 7) до Державного бюджету України, отримувач: УК у м. Одесі/ Київський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923, банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, р/р № 4005, код класифікації доходів бюджету 22030001, Одеський окружний адміністративний суд () судовий збір в розмірі 67001,08 (шістдесят сім тисяч одну) гривню 08 копійок.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-Споруджувально-Торгівельна Організація» (, адреса 65011, м. Одеса, вул. Базарна, 76, оф. 7) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області судовий збір у розмірі 5000 (пять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.