Справа № 200/19854/16-а
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/200/814/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«08» грудня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Женеску Е.В.

за участю секретаря Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначила, що 13.10.2016 року вона звернулася до відповідача з документами, необхідними для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Відповідач відмовив їй у призначенні пенсії за вислугу років, за відсутності підстави для призначення цього виду пенсії згідно чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року. Вважає, що відмова позивача у призначенні їй пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» порушує її право на соціальний захист та є неправомірною.

Позивач просить суд визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про відмову у призначенні їй пенсії за вислугою років відповідно до 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011). Визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 19.10.2016 року № 10406/05/12 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011). Зобовязати відповідача призначити з 13 жовтня 2016 року та виплачувати їй пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області від 13.10.2016 року № 18-23вих-16, з наступним проведенням перерахунку її пенсії у звязку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, надав суду письмові заперечення на позов. Заперечення обґрунтовані тим, що у позивача відсутній необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, та згідно п.5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року спеціальні пенсії не призначаються. Крім того, згідно копії диплома про освіту та запису в трудовій книжці позивача неможливо встановити період та факт навчання позивача на денній формі навчання. Також, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбаченим цим Законом, призначені пенсії не виплачуються.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровськуз заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 19.10.2016 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії з посиланням на те, що на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, з 01.06.2015 року припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, у період роботи позивача у органах прокуратури частиною 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VI, далі Закон №3668-VI) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №3668-VI) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Згідно записів у трудовій книжці позивача, стаж роботи в органах прокуратури на посадах прокурорів, що дає право на отримання пенсії за вислугу років, складає 18 років 01 місяць 06 днів (з 07.09.1998 по 13.10.2016 року).

Як вбачається з заперечень, відповідач заперечує проти включення до 20-річного стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, половини строку його навчання у Дніпропетровському державному університеті, з тих мотивів, що згідно копії диплома про освіту та запису в трудовій книжці позивача неможливо встановити період та факт навчання позивача на денній формі навчання.

Відповідно до п. 1 ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Судом встановлено, на підставі додатково поданих позивачем документів, що ОСОБА_1 було зараховано до складу студентів 1 курсу денної форми навчання історичного факультету Дніпропетровського держуніверситету з 01.09.1993 року (наказ по ДДУ від 27.08.1993 № 473-с). Рішенням ДЕК (протокол № 11 від 03.06.1998 року) присвоєно кваліфікацію юрист. Відраховано зі складу студентів денної форми навчання Дніпропетровського держуніверситету з 01.07.1998 року як таку, що закінчила навчання за спеціальністю «Правознавство» (наказ по ДДУ від 04.07.1998 року № 471-с).

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність визначених ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №3668-VI) підстав для включення до 20-річного стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, також 2 роки 5 місяців, що становить половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Таким чином, на момент звернення з заявою про призначення пенсії до стажу, який дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, належить 18 років 01 місяць 06 днів (період роботи у органах прокуратури з 07.09.1998 по 13.10.2016 року) та 2 роки 5 місяців (половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі). Загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 20 роки 03 місяців 06 днів.

Суд не бере до уваги посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії, на внесення змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII, яким збільшено розмір мінімального стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури та зменшено розмір пенсії, а також на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013р. №21-348а13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ст. 2442 КАС України.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом №3668-VI, оскільки внесеними вказаним Законом №3668-VI, а також Законами України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII та «;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII змінами, на які посилається відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Враховуючи, що необхідний для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років 20-річний стаж роботи становить 20 років 03 місяці 06 днів, з яких стаж роботи на посадах прокурорів та слідчих становить 18 років 01 місяць 06 днів, що відповідає вимогам ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №3668-VI) для призначення пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, суд доходить висновку про протиправність дій Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровськущодо відмови у призначенні позивачу такої пенсії.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений ст.ст.7, 11 КАС України, також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру"; зобов'язання відповідача зарахувати до 20-річного стажу, який дає позивачу право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", половину строку навчання на юридичному факультеті Дніпропетровського державного університету з 01.09.1993 по 01.07.1998 року; зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 13 жовтня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою 13.10.2016р. за №18-23вих16.

Водночас у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про наступне проведення перерахунку пенсії позивача у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, оскільки за змістом ст. 2 КАС України суд захищає лише права, свободи або законні інтереси, уже порушені на момент розгляду справи судом, тоді як перерахунок пенсії позивача на цей момент не проводився.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011).

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську від 19.10.2016 року № 10406/05/12 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011).

ЗобовязатиЦентральне обєднане управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську зарахувати до 20-річного стажу, який дає позивачу право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", половину строку навчання на юридичному факультеті Дніпропетровського державного університету з 01.09.1993 по 01.07.1998 року

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську призначити з 13 жовтня 2016 року та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області від 13.10.2016 року № 18-23вих-16.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Е.В.Женеску