Справа № 804/6006/16
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
22 грудня 2016 рокусправа № 804/6006/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.
суддів: Лукманової О.М. Кругового О.О.
за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 р. за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
14.09.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, де посилаючись на те, що 28.08.2013 р. уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України на три роки, а 29.08.2016 р. подав рапорт відповідачу про небажання продовжувати дію контракту та звільнити його в запас на підставі п. «а» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак, відповідач повідомив, що в Україні триває особливий період, в зв`язку з чим звільнення зі служби не відбудеться до закінчення особливого періоду. Тому звернувся до суду, де просить визнати відмову відповідача звільнити позивача з військової служби в зв`язку з закінченням контракту протиправною та зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби у зв`язку з закінченням контракту від 28.08.2013 р.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2016 р. в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з постановою суду позивач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати постанову суду та задовольнити позов.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2013 р. між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 та ОСОБА_1 укладено контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України. Строк дії контракту три роки.
З матеріалів справи вбачається, що 29.08.2016 р. позивач звертався з рапортом до відповідача про небажання продовжувати термін військової служби за контрактом та з проханням звільнити його з військової служби.
Однак, листом № 5088 від 05.09.2016 р. відповідач повідомив, що у командування військової частини на даний час відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом у зв`язку з закінченням строку дії контракту.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Строки військової служби визначаються у статті 23 цього ж Закону, відповідно до частини 2 якої, для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються строки військової служби в календарному обчисленні для осіб офіцерського складу: для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; для інших громадян - від 1 до 5 років.
Пунктом "б" частини 6 статті 23 Закону № 2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
В свою чергу, пункт "а" цієї ж частини наведеної вище правової норми передбачає, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Водночас, згідно з положеннями пункту 2 частин 9 статті 23 Закону № 2232-XII у разі настання особливого періоду: - для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Частиною 3 статті 23 Закону № 2232-XII також встановлено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію; для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців; у разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.
Положеннями пунктів 1-3 частини 8 статті 26 Закону № 2232-XII визначено обставини звільнення військовослужбовців, зокрема, під час особливого періоду, під час воєнного стану та після прийняття рішення про демобілізації.
На підставі аналізу вищенаведених норм права суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що закінчення дії строку контракту є підставою для його розірвання у тому випадку, якщо не було виявлено бажання військовослужбовця укласти новий контракт, при цьому в односторонньому порядку продовження дії строку контракту на проходження військової служби понад встановлений контрактом строк можливо лише виключно у разі настання особливого періоду.
При цьому апеляційний суд зазначає, що визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 6 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).
За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім цього, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Суд апеляційної інстанції встановив, що протягом 2014-2015 років Президентом України неодноразово видавались Укази про часткову мобілізацію.
Хоча Законом № 3543-XII не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Водночас ним передбачено такий захід як демобілізація, що визначається як комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Тобто, особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.
Згідно зі статтею 11 Закону № 3543-XII, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України, однак станом на момент звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби таке рішення Президентом України не приймалось.
Отже, особливий період тривав на час виникнення спірних у цій справі правовідносин і не закінчився до цього часу.
За приписами частини 9 статті 23 Закону № 2232-XII у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Таким чином, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії та закінчення особливого періоду, а вказує, що з моменту його настання діє особливий порядок продовження контракту військовослужбовців.
Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, тому до спірних правовідносин застосовуються вимоги згаданої вище правової норми Закону № 2232-XII, тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
Такий висновок суду узгоджується з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують, оскільки ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому апеляційна скарга є не обґрунтованою
На підставі вищевикладеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 р. залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: О.О. Круговий