Справа № 802/1921/16-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 грудня 2016 р. Справа № 802/1921/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Михайла Володимировича

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Інновіннпром"

до: Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Інновіннпром" з адміністративним позовом до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "Інновіннпром" складено акт №1067/1401/38189862 від 19.10.2016 р. На підставі акту прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.11.2016 р., відповідно до якого збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 94658 грн. 00 коп., № НОМЕР_2 від 02.11.2016 року, відповідно до якого збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 105175 грн. 00 коп.

Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.11.2016 р., № НОМЕР_2 від 02.11.2016 року прийняті з порушенням норм чинного законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, викладених в письмових запереченнях та просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

На підставі направлення від 05.10.2016 р. № 431/1401, виданого Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок окремих платників управління аудиту Вінницької ОДПІ ОСОБА_2 на підставі ст. 20, п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, наказу Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області №1235 від 05.10.2016 р., на виконання ухвали про призначення документальної перевірки слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від 01.08.2016 р. по кримінальному провадженню №0000630, проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Інновінпром» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських відносин з контрагентами за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р.

За результатами проведеної перевірки складено акт №1067/1401/38189862 від 19.10.2016 р. В акті зафіксовано порушення п.п. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134 ПК України, а саме ТОВ "Інновіннпром" занижено податок на прибуток в сумі 75726 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 75726 грн. 00 коп., п. 198.1 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 84140 грн. в тому числі за вересень 2015 р. в сумі 84140 грн. 00 коп.

На підставі акту прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.11.2016 р., відповідно до якого збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 94658 грн. 00 коп. (в тому числі за податковими зобовязаннями -75726 грн. 00 коп., за штрафними санкціями 18932 грн. 00 коп.), № НОМЕР_2 від 02.11.2016 року, відповідно до якого збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 105175 грн. 00 коп. (в тому числі за податковими зобовязаннями 84140 грн. 00 коп., за штрафними санкціями - 21035 грн. 00 коп.).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує наступне.

Так, контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що підприємством безпідставно віднесено до складу витрат витрати на придбання кабельної продукції у ТОВ «Ека Строй Плюс» в сумі 402701 грн., які не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, а саме: до перевірки не надані оригінали документів, підтверджуючі фактичне отримання та транспортування зазначеної кабельної продукції (ТТН, акт приймання-передачі на склад, тощо) (п. 3.1.2 акту перевірки).

Перевіркою з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Ека Строй Плюс" за вересень 2015 р. в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п. 3.1.2 акта перевірки, встановлено заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від`ємного значення попереднього звітного періоду, в сумі 84140 грн. 00 коп.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача, з огляду на таке.

Так, відповідно до договору поставки №В66-15 від 09.09.2015 р., укладеного між ТОВ "Інновіннпром" (покупець) та ТОВ «Ека Строй Плюс» (постачальник), останній зобов'язується у межах договірної ціни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність ТОВ "Інновіннпром" (покупець) електрообладнання, узгоджену сторонами у специфікації згідно затверджених покупцем параметрів, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим Договором прийняти і оплатити такий товар.

Згідно п. 2.1 Договору постачальник зобов'язаний поставити товар в узгоджені строки та на умовах даного Договору. Пунктом 2.2 Договору передбачено, що покупець зобов'язаний прийняти товар. Своєчасно та в повному обсязі оплатити товар.

Відповідно до п. 7.2 Договору покупець здійснює оплату за товар у розмірі 504841 грн. 15 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 84140 грн. 19 коп. протягом 2 (двох) банківських днів з моменту поставки товару та підписання відповідної накладної на підставі рахунку постачальника.

Датою оплати за цим Договором вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в реквізитах цього Договору.

На підтвердження виконання договору поставки №В66-15 від 09.09.2015 р. до матеріалів справи надано податкову накладну від 14.09.2015 р. №28, накладну №ЕЮ000000240 від 14.09.2015 р., банківську виписку, платіжне доручення №684 від 15.09.2015 р. (а.с. 23-29).

На підтвердження подальшого використання поставленого товару в господарській діяльності між ТОВ «Вінницький комбінат хлібопродуктів №2» (замовник) та ТОВ "Інновіннпром" (підрядник) укладено договір підряду №2431/2 62-2015 від 09.09.2015 р.

Відповідно до п.1.1 Договору ТОВ "Інновіннпром"(підрядник) в порядку та на умовах цього Договору з використанням власних та залучених трудових ресурсів, устаткування, техніки та матеріалів зобовязується за завданням замовника на власний ризик виконати та передати замовникові комплекс робіт відповідно до договірної ціни (Додаток №1) до даного Договору, що складаються з наступних видів робіт: а) програмне забезпечення: автоматизація технологічних процесів; автоматизація зволоження зерна; система контролю та обліку зерна і продуктів його розмолу; б) розробка технічної документації: розробка документації на систему зволоження; розробка проектної документації на інформаційне табло; в) виготовлення, постачання, монтаж та введення в промислову експлуатацію автоматизованої системи управління технологічними процесами (АСУ ТП) по об'єкту «Зерноочисне та розмольне відділення» по розділах: автоматизація технологічних процесів, в т.ч. автоматизація зволоження зерна з точністю регулювання 0,5%; АРМ. Шафи контролерів з відповідними датчиками; пусконалагоджувальні роботи.

Термін виконання робіт погоджений сторонами в графіку виконання робіт (в Додатку №2 до Договору), який є невід'ємним додатком до цього Договору.

На підтвердження виконання робіт надано податкові накладні №3 від 10.09.2015 р., №1 від 03.12.2015 р., №6 від 15.12.2015 р., №11 від 29.12.2015 р., довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акт 1м приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 р., акт №1м вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт, реєстр ОСОБА_4 вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт та витрати, відомість витрачених ресурсів витрат замовника, підсумкову відомість ресурсів, банківські виписки, платіжні доручення №8421 від 10.09.2015 р., №9761 від 03.12.2015 р., №9952 від 15.12.2015 р., №10257 від 30.12.2015 р., №10597 від 25.01.2016 р.

Відповідно до п.44.1 ст. 44 ПК України, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, обєкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає обєкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Виходячи з вимог п.198.1. ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до п. 200.1. ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз чинного податкового законодавства вказує на те, що законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку податку на прибуток не встановлюють особливих вимог до первинних документів і облікових регістрів, що повинні використовуватися при обчисленні даного податку, тому відповідними документами податкового обліку вважаються бухгалтерські документи і регістри обліку, складені належним чином.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Представник відповідача також зазначає, що контрагентом ТОВ "Інновіннпром" ТОВ «Ека Строй Плюс» не подано до податкового органу декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015 року. Щодо основних засобів ТОВ «Ека Строй Плюс» відсутня інформація у звязку із неподанням податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік та балансу (фінансовий звіт субєкта малого підприємництва ) за 2015 рік.

Враховуючи вищевикладене, на думку Вінницької ОДПІ, ТОВ "Інновіннпром" неправомірно включено до складу податкового кредиту за вересень 2015 року суми ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Ека Строй Плюс», без фактичного здійснення господарських операцій на загальну суму 504841 грн. 15 коп., в т.ч. ПДВ 84140 грн. 19 коп.

Перевіряючий порушення позивачем вимог податкового законодавства пов'язує з допущеними порушеннями з боку його контрагента. Разом з тим, положення ПК України не ставлять право платника ПДВ на податковий кредит у залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицію, викладеною у постановах Верховного Суду України від 31.01.2011 р. у справах № 21-42а10 та № 21-47а10, та практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 22.01.2009 р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»), яку суди повинні застосовувати як джерело права відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, відповідно до п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 р. судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Суд зазначає, що на підтвердження реальності вчинення правочину за вищевказаним договором, позивачем надані належні та допустимі докази, які за формою та змістом не містять недоліків, зокрема позивачем надані: податкова накладна; видаткова накладна; платіжне доручення, банківська виписка. Придбаний за умовами договору товар був в подальшому використаний ТОВ "Інновіннпром" в господарській діяльності.

Щодо посилань відповідача на те , що у позивача відсутній акт приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, слід зазначити, що факт передачі товару від ТОВ "Ека Строй Плюс" до ТОВ "Інновіннпром" підтверджується накладною №ЕЮ000000240 від 09.09.2015 р.

Стосовно посилань відповідача на відсутність ТТН, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із преамбули наказу Мінтрансу від 14.10.97 р. № 363 "Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджені цим наказом, розроблені у виконання цілого ряду державних документів, спрямованих на забезпечення збереження вантажів, захисту їх від розкрадання і безпеки пасажирів на транспорті.

Дотримання Правил № 363, зокрема, вимоги про наявність ТТН під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть бути притягнуті до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт у процесі виконання перевезень вантажів.

Правила № 363, розроблені Міністерством транспорту України, стосуються винятково порядку здійснення перевезень і не мають (і по визначенню не можуть мати) відношення до бухгалтерського й податкового обліку підприємств, які є відправниками вантажу й вантажоодержувачами, не можуть встановлювати правила ведення зазначених видів обліку.

Самі ТТН є документами, що регламентують тільки взаємини перевізника й замовника як учасників транспортного процесу. Перевізником, що здійснив транспортування товару до покупця-позивача в даному випадку був сам продавець-контрагент ТОВ "Ека Строй Плюс" за власний рахунок. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ТТН не відносяться до обов'язкових документів податкової звітності, передбаченої ПКУ.

Відсутність ТТН на перевезення товарів сама по собі не свідчить про безтоварність операцій з їх поставки та не може ставити під сумнів здійснення господарської операції, якщо наявні інші документи, які підтверджують фактичне виконання договору поставки №В66-15 від 09.09.2015 р.

Отже, позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно віднесено до складу витрат витрати на придбання електрообладнання в розмірі 402701 грн. 00 коп. та правомірно включено до складу податкового кредиту за вересень 2015 року суми податку на додану вартість в сумі 84140 грн. 19 коп., а відтак податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.11.2016 р., № НОМЕР_2 від 02.11.2016 року підлягають скасуванню.

При ухваленні рішення в даній справі суд також керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ч. 1 ст. 94 КАС України, в силу якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.11.2016 року № НОМЕР_2 та від 02.11.2016 року № НОМЕР_1 Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інновіннпром" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2997 грн. 50 коп. (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто сім грн. 50 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович