Справа № 135/1960/16-а
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № № 135/1960/16-а
Провадження у справі № 2-а/135/57/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016 Ладижинський міський суд Вінницької області

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин Вінницькій області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірним рішення (розпорядження) відповідача №28 від 15 листопада 2016 року про відмову у призначенні їй пенсії зі скороченням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком зі скороченням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із 10.11.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується посвідчення громадянина, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (серія В-І №058697 від 22.06.1993), тому має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 10 листопада 2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин Вінницькій області із заявою про призначення пенсії зі скороченням пенсійного віку, однак в призначені пенсії відмовлено через те, що згідно наданої нею довідки № 6376 від 10.11.2016, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради вона проживала в зоні посиленого радіологічного контролю лише з 28.09.1983 по 11.12.1986 та з 16.11.1990 по даний час; крім того згідно даних трудової книжки вона з 03.12.1984 по 13.06.1990 постійно працювала в дитячому садочку заводу дренажних труб «Усма» Латвійської РСР, що унеможливлює постійне перебування в м. Ладижин; тобто немає повних 4 роки роботи чи проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993. Дійсно, на початку грудня 1984 року вона виїхала з м. Ладижин на постійне проживання в Латвійську РСР, де влаштувалась на роботу в дитячий садок заводу дренажних труб «Усма» в селищі Угалє Вєнтспілського району Латвійської РСР. Але працювала і проживала вона там дійсності лише до 10.07.1988, поки не пішла у декретну відпустку у зв'язку з вагітністю та народженням сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого вона народила в м. Ладижин, повернувшись в м. Ладижин на постійне місце проживання.Тобто з 10.07.1988 року по даний час вона постійно проживала в м. Ладижин.

Представник відповідача у визначений строк надав суду свої заперечення, у яких позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи це тим, що враховуючи дані довідки № 6376 від 10.11.2016, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради ОСОБА_1 проживала в зоні посиленого радіологічного контролю лише з 28.09.1983 по 11.12.1986 та з 16.11.1990 по даний час. Крім того, згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 з 03.12.1984 по 13.06.1990 постійно працювала в дитячому садочку заводу дренажних труб «Усма» Латвійської РСР, що унеможливлює постійне перебування в м. Ладижин. Тобто, станом на 1 січня 1993 року позивач не має 4 років роботи чи проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Враховуючи зазначене, на даний час підстав для призначення пенсії по віку зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" недостатньо.

Відповідно до вимог ст. 183-2 КАС України справа розглядалася в порядку скороченого провадження одноособово суддею без проведення судового засідання та виклику сторін.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини та давши їм належну юридичну оцінку, вважаю, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з приписами статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до ч. 3,4 ст.15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на призначення та виплату пенсії із зменшенням пенсійного віку на 2 роки за умови постійного проживання або постійної роботи у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, та додатково 1 рік за 3 роки проживання роботи, але не більше 5 років, яка провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, із даної норми закону вбачаються альтернативні підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку: або постійне проживання, або постійна робота.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено право на призначення пенсії за віком виникає після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 7 вищезазначеного Порядку документами, що засвідчують особливий статус особи, є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

При цьому, згідно з п. 38 Порядку - орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у червні 1993 року отримала посвідчення громадянина, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серія В-І №058697 (категорія 4). Вказане посвідчення відповідає вимогам абз.3 ст.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно ст.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 видача посвідчень провадиться, зокрема, іншим потерпілим обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. У разі встановлення цими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

Також судом встановлено, що належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Різного роду довідки є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Чинність посвідчення вказує і на той факт, що позивач згідно абз.3 п.3 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51, станом на 01 січня 1993 року прожив або відпрацював у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Крім того, як вбачається із довідок № 6376, 6375 від 10 листопада 2016 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради ОСОБА_1 що вона дійсно була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28 вересня 1983 року по 11 грудня 1986 року за адресою: вул. Б.Хмельницького,13; з 16 листопада 1990 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2, серії IV-АМ №268533, виданого Ладижинським відділом ЗАГС 10 лютого 1989 року, син ОСОБА_1 народився 23 серпня 1988 року в місті Ладижин Тростянецького району Вінницької області. Згідно довідки № 92 від 14.04.2016 Ладижинського МТМО в період з 22.08.1988 по 30.08.1988 ОСОБА_1 знаходилась в пологовому відділенні Ладижинського МТМО з приводу других пологів (народження сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1) і в подальшому знаходилась з ним під наглядом в дитячій консультації.

Відповідно до довідки № 113 від 18.04.2014 Ладижинського МТМО в період з 22.08.1988 по 1993 рік ОСОБА_1 перебувала на обліку із новонародженою дитиною, постійно відвідувала дитячого лікаря та дитині робились профілактичні щеплення в дитячій поліклініці Ладижинського- МТМО.

Згідно довідки Дошкільного навчального закладу «Джерельце» Ладижинської міської ради підтверджується, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відвідував дитячий садок «Джерельце» Ладижинської міської ради з 1988 року по 1990 рік, а також син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідував дитячий садок «Джерельце» Ладижинської міської ради з 1990 року по 1994 рік, що підтверджується довідкою Дошкільного навчального закладу «Джерельце» Ладижинської міської ради.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач, у відповідності до ст.55 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на призначення пенсії за віком зі зниженням, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійного віку на 5 років. Як наслідок цього позивач має право звернутися до суду з заявою про зниження пенсійного віку.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн.

Відповідач звільнений від сплати судового збору згідно п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.46 Конституції України, ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 14, 15, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.26 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 8-11, 18, 71, 122, 160, 161, 162, 267 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними рішення управління Пенсійного фонду України в м. Ладижин Вінницької області №28 від 15 листопада 2016 року щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Ладижин Вінницької області призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, із скороченням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 10 листопада 2016 року.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 551, 20 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ладижинський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя