Справа № 757/15841/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

30 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бєлової Л.В.,

Горяйнова А.М.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року про відмову в роз'ясненні постанови Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано протиправними дії УПФУ в Печерському районі м. Києва щодо відмови в перерахунку ОСОБА_4 пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 10.03.2016 №18-430зп та зобов'язано здійснити з 15.03.2016 перерахунок та виплату його пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у вищеозначеній довідці. В решті позовних вимог було відмовлено.

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про роз'яснення постанови Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року в частині підстав часткової відмови у позові, а саме, - щодо виплати пенсії без обмеження її розміру.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено. Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що постанова суду від 27 травня 2016 року є чіткою і зрозумілою та додаткового роз'яснення не потребує. Крім того, судом зазначено, що, як вбачається з листа від 28.03.2016р., розмір пенсії позивача не був обмежений, а виконавчий лист перебуває на виконанні.

Раніше, ухвалою від 04 серпня 2016 року, в роз'ясненні постанови у цій частині з тих самих підстав було відмовлено відповідачеві.

Не погоджуючись з такою позицією суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 12 грудня 2016 року як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову, якою роз'яснити мотивувальну та резолютивну частини постанови Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Тобто, роз'яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Незрозумілість судового рішення є оціночним поняттям, а доцільність такого роз'яснення визначається на розсуд суду, який керується критеріями раціональності та правовою свідомістю.

Як на підставу до відмови у задоволенні позовної вимоги про перерахунок відповідної пенсії без обмеження її розміру суд першої інстанції зазначив таке:

«…з приводу вимоги не враховувати обмеження граничного розміру пенсії при проведенні перерахунку такої, суд вважає за доцільне роз'яснити наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 р., який набув чинності з 1 квітня 2015 року, було внесено зміни в ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, зазначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, позовні вимоги в частині щодо проведення перерахунку пенсії без обмеження суми пенсійної виплати задоволенню не підлягають, відповідачем в цій частині не порушувались права позивача».

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що у мотивувальній частині постанови суду від 27 травня 2016 року підстави для відмови у задоволенні вимог позивача про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимального розміру викладені не чітко.

Проте, мотивувальна частина постанови суду від 27 травня 2016 року вказує на те, що відповідачем не порушені права позивача на виплату пенсії без обмеження її максимального розміру, оскільки пенсія ОСОБА_3 була призначена 04 липня 2001 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року набув чинності з 01 квітня 2015 року.

З аналізу мотивів, викладених у постанові суду першої інстанції та ухвалах про відмову в її роз'ясненні, також можна зробити висновок, що причиною відмови у задоволенні позову в цій частині позовних вимог стала відсутність порушення права позивача шляхом обмеження розміру призначеної йому пенсії відповідно до Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

Як вбачається із довідки УПФУ в Печерському районі м. Києва від 31.03.2016 №2103/06 (а.с. 7) вказане обмеження при призначенні і виплаті пенсії позивачу не застосовувалося.

Зазначене обмеження також не може бути застосоване при здійсненні перерахунку пенсії на підставі постанови Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року.

Так, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, який набув чинності з 1 квітня 2015 року були знесені зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII.

Разом з тим, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, окрім її третьої, четвертої, шостої та одинадцятої частин, втратила чинність із 15 липня 2015 року у зв'язку із набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Відтак, обмеження максимального розміру пенсії, встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» фактично діяли у період з 01 квітня по 15 липня 2015 року.

Постановою суду від 27 травня 2016 року відповідача було зобов'язано здійснити перерахунок пенсії позивача з 15 березня 2016 року. Відповідно, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не регулює правовідносини, що виникли між сторонами даної справи.

За змістом ст. 170 КАС України роз'ясненню підлягає лише резолютивна частина судового рішення, яке підлягає виконанню, а не його мотивувальна частина.

Аналогічний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду України від 16 липня 2016 року у справі № 826/16796/14 (21-452іп16), що постановлена за результатами розгляду заяви про роз'яснення судового рішення, у якій заявник зазначив, що йому незрозумілий зміст мотивувальної частини постанови, що може викликати труднощі у виконанні судового рішення. У вказаній ухвалі Верховного Суду України зазначено, що рішення суду може бути роз'яснено у разі, якщо без такого роз'яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

У даному випадку мотивувальна частина судового рішення, яка дійсно є незрозумілою у частині підстав для відмови у перерахунку пенсії без обмеження її розміру, не може бути роз'яснена у порядку, встановленому ст. 170 КАС України.

Натомість резолютивна частина постанови суду від 27 травня 2016 року є чіткою, зрозумілою та не містить положень, які допускають її неправильне виконання.

Так, вказаним судовим рішенням управління Пенсійного фонду зобов'язане здійснити перерахунок пенсії позивачу саме відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час призначення пенсії, в розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, і про жодні обмеження її розміру у резолютивній частині рішення не йдеться.

Відтак, підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням обмежень її розміру, встановлених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, у відповідача відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що постанова суду від 27 травня 2016 року не підлягає роз'ясненню у порядку, встановленому ст. 170 КАС України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

Керуючись, ст.ст. 170, 197, 199, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 30 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Бєлова Л.В.

Горяйнов А.М.