Справа № П/811/104/16(2-аn/811/12/16)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Притула К.М.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2016 рокусправа № П/811/104/16
приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети Правда, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , секретар судового засідання Лащенко Р.В., з участю позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року у справі №П/811/104/16 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі - відповідача-1), Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі відповідач-2) про визнання незаконним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі - відповідача-1), Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі відповідач-2) про визнання незаконним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Кіровоградській області №383 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення майора міліції ОСОБА_2 з 06.11.2015 року з посади старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) у запас Збройних Сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів);

- поновити ОСОБА_2 на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) з 06.11.2015 року;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію, у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та видати відповідний наказ з цього приводу;

- в порядку ст.256 КАС України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) з 06.11.2015 року;

- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 6180 грн. без утримання прибуткового податку з громадян та інших обовязкових платежів.

В обґрунтування позову зазначив, що наказом УМВС України в Кіровоградській області №383 о/с від 06.11.2015 року він був звільнений у запас Збройних сил України у звязку із скороченням штатів відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію за п.64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач вважає своє звільнення з вказаної посади незаконним та безпідставним, виходячи з того, що Управлінням УМВС в Кіровоградській області не обґрунтовано відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, не враховано відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, не перевірено взагалі можливості реалізації його права на прийняття на службу до відповідного підрозділу Національної поліції України та залишено поза увагою рапорт позивача поданий ним 23.10.2015 року на імя міністра внутрішніх справ через начальника УМВС України в Кіровоградській області з висловлюванням бажання проходити службу в Національній поліції України.

Крім того позивач зазначає, що згідно з п.13 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту позивач має переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в понвому обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що його було попереджено про наступне вивільнення з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію».

23.10.2015 року він написав заяву про прийняття його на службу в поліцію та здав її працівнику відділу кадрового забезпечення. Ця заява зареєстрована не була.

Суд першої інстанції не взяв до уваги обставини того, що позивач надав згоду на проходження служби в поліції, що відповідно до п.9 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» є підставою для прийняття його на службу до поліції, за умови, що він відповідає передбаченим цим законом вимогам.

Він має переважне право на залишенні на роботі при скороченні штату, так як є участником бойових дій.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідачі до суду не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 16.12.1996 року перебував на службі в органах внутрішніх справ, остання посада старший дільничний інспектор міліції сектору дільничних інспекторів міліції Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району).

06.11.2015 р. наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №383 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено ОСОБА_2, у запас Збройних Сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів).

З огляду на те, що волевиявлення працівника з приводу прийняття на службу, пересування по службі, звільнення відповідно до законодавства, зокрема, і Закону України Про Національну поліцію, здійснюється шляхом подання відповідної заяви (рапорту), беручи до уваги той факт, що свідки не змогли беззаперечно підтвердити написання позивачем таких заяв, суд вважає непідтвердженим волевиявлення ОСОБА_2 служити в поліції.

Відповідно до п.10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію № 580-VIII від 02.07.2015 р. працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. При цьому, суд вважає, що під відмовою слід розуміти також відсутність волевиявлення проходити таку службу (неподання відповідної заяви чи рапорту).

Суд першої інстанції вважає безпідставними доводи позивача про переважне право на залишення на роботі, оскільки в даному випадку, в звязку з ліквідацією органу в силу закону, за відсутності поданої заяви про бажання служити в поліції, звільнення ОСОБА_2 відбулось в межах чинного законодавства, а тому оскаржуваний наказ є таким, що не підлягає скасуванню.

Враховуючи відсутність підстав для скасування наказу про звільнення, відсутність підстав для прийняття позивача на службу до Національної поліції, так як у встановлений законодавством термін він не виявив бажання проходити службу в Національній поліції, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач з 16.12.1996 року перебував на службі в органах внутрішніх справ, остання посада старший дільничний інспектор міліції сектору дільничних інспекторів міліції Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) (т.1 а.с.22, 127-130).

Наказом Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області № 217 від 07.09.2015 року «Про попередження працівників про наступне скорочення посад», 07.09.2015 року ОСОБА_2 був попереджений під роспис про скорочення посад (т.1 а.с.179-184).

06.11.2015 року наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №383 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено ОСОБА_2, у запас Збройних Сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів) (т.1 а.с.19).

Відповідно до статті 1 Закону України Про Національну поліцію від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII), Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Закон № 580-VIII був опублікований 06.08.2015 року в газеті Голос України та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто, 07.11.2015 року, крім, зокрема, пунктів 8, 11 Прикінцевих та перехідних положень, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто з 07.08.2015 року.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, будь-якого обовязку відповідача щодо додаткового попередження позивача про наступне звільнення чинним законодавством не передбачено, оскільки останній попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Пункти 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачають, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виявляв бажання проходити службу в поліції.

Позивачем було написано рапорт про бажання проходити службу в поліції, який відповідачем не було зареєстровано (т.1 а.с.83).

Довідку Свідловодського відділу поліції від 06.06.2016 року про те, що позивач ні до керівництва Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області, ні до працівників, відповідальних за кадрову роботу у підрозділі, із зверненнями, заявами та рапортами про прийом його на службу до Національної поліції не звертався (т.1 а.с.189), спростовується показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4

В судовому засіданні вищезазначені свідки пояснили, що працювали разом з позивачем в одному відділі. Їм усім в актовому залі Свідловодського міського відділу запропонували написати рапорти про бажання проходити службу в поліції. Вони їх написали та віддали в кадрову службу, позивач також написав такий рапорт.

Відповідно до пукту 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію № 580-VIII від 02.07.2015 р., працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Отже, Законом № 580-VIII передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Пунктом 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28.10.2015 року, чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезаначені норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про національну поліцію та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобовязаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Проте, відповідачі не тільки жодним чином не обґрунтували відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахували відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, але й не перевірили взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме, до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Отже, в порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію № 580-VIII від 02.07.2015 року, з моменту опублікування Закону України Про Національну поліцію (з 06.08.2015 року) та до прийняття спірного наказу (06.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 г (через скорочення штатів), позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі, та відповідності вимогам поліцейського.

В порушення пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, за наявності виявленого бажання продовжити службу в органах Національної поліції, не вирішено питання про перевод позивача до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, пердбачені статтєю 49 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоровя, на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобовязань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України Про очищення влади.

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону, громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоровя зобовязані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Обмеження, повязані зі службою в поліції, визначені статтєю 61 Закону України Про національну поліцію.

З матеріалів справи вбачається, що обмежень, пов'язаних зі службою у поліції згідно із ст. 61 Закону України Про Національну поліцію у позивача не має.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно із п. 48 Положення № 114, атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через чотири роки, а також, при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках незалежно від цього строку.

Відповідно до пп. 1.4 п. 1 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 22.03.2005 року № 181, атестування осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться, на кожній із займаних посад - через 4 роки; при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках (зокрема, при скороченні штатів чи реорганізації органів внутрішніх справ України) незалежно від цього строку.

Перед звільненням з органів внутрішніх справ атестацію відносно позивача проведено не було.

Отже, фактичні обставини, що мали місце і передували звільненню позивача свідчать, що звільнення проведено з порушенням вимог Інструкції № 181, та, у свою чергу, видано наказ про звільнення від 06.11.2015 року №383 о/с з порушенням вимог чинного законодавства України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ від 06.11.2015 року №383 о/с є незаконним та необґрунтованим.

В листі Вищого адміністративного суду України №753/11/13-10 від 26.05.2010 р. "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби", відповідно до якого звільнення з підстав, визначених підпунктами 1, 2 і 6 статті 40 Кодексу законів про працю України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади у зв'язку з ліквідацією публічної установи, суди повинні, по-перше, перевірити наявність чи відсутність факту ліквідації юридичної особи публічного права згідно з Конституцією України та чинним законодавством, по-друге, встановити, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 КЗпП України.

Судова колегія також зазначає, що в даному випадку на місці ліквідованого УМВС України в Кіровоградській області та його структурних підрозділів утворено ГУ Національної поліції в Кіровоградській області з відповідними структурними підрозділами, на які законом покладені тотожні функції, що полягають у забезпеченні охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Таким чином, судова колегія приходить до переконання, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року № 2а-237а11, від 28 жовтня 2014 року №21-484а14.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Колегією суддів встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 06.11.2015 року УМВС в Кіровоградські області перебуває в стані припинення, але на час розгляду даної справи запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи УМВС в Кіровоградські області не внесено.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України Про центральні органи виконавчої влади територіальні органи міністерства припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Відповідно до ч.4 ст.91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Під час розгляду цієї адміністративної справи судовою колегією враховано правову позицію Верховного Суду України, висловлену у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. Про практику розгляду судами трудових спорів, та зазначений у постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 р. правовий висновок по справі № 21-52а15 про те, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади врегульовано ст. 5 Закону України Про центральні органи виконавчої влади № 3166-VI від 17.03.2011 року.

Утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень (ч. 3 ст. 5 Закону України Про центральні органи виконавчої влади).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 5 Закону України Про центральні органи виконавчої влади міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади (ч. 4 ст. 5 Закону України Про центральні органи виконавчої влади). Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Президента України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України (ч.7 ст. 5 Закону України Про центральні органи виконавчої влади).

Частинами 8, 9 ст. 5 Закону України Про центральні органи виконавчої влади передбачено, що актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується. Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2011 р. відповідно до ч.9 ст.5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" затверджено Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074), який визначає механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

За приписами пп. 4-6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області утворено 07.11.2015 року, тобто на наступний день після звільнення позивача.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм Цивільного кодексу України, Закону України Про центральні органи виконавчої влади та Порядку № 1074, порядок утворення та припинення юридичних осіб публічного права є відмінним від порядку утворення та припинення юридичних осіб приватного права. Відтак, у разі ліквідації органу виконавчої влади, держава відповідним актом Кабінету Міністрів України передає його завдання та функції новоствореному центральному органу виконавчої влади, забезпечуючи у такий спосіб безперервне виконання функцій держави. Отже, територіальні органи міністерств не можуть діяти інакше, ніж це передбачено актами Президента України чи Кабінету Міністрів України, виданими для забезпечення виконання відповідними міністерствами своїх функцій.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Це зобов'язання відповідачами не виконано, а отже, трудові гарантії позивача були порушені. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 16.10.2012р. по справі № у справі № 21-267а12 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР - 27362825).

За наведених вище обставин, оскільки відповідачами не було враховано переважного права позивача на працевлаштування у разі ліквідації організації та не з'ясовано можливість подальшого використання позивача на службі, зважаючи, що позивач не відмовлявся від проходження служби в поліції, колегія суддів прийшла до висновків про протиправність спірного наказу.

Колегією суддів встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Світловодський міський відділ (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) УМВС в Кіровоградські області з 09.11.2015 року перебуває в стані припинення, проте запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи не момент розгляду справи не внесено.

Відповідачами не надано до суду жодних доказів того, що на момент розгляду справи процедура ліквідації Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) УМВС в Кіровоградські області завершена, а запис про припинення юридичної особи - Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) УМВС в Кіровоградські області внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Наказ про звільнення позивача прийнятий 06.11.2015 року, отже, стягненню середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу та поновленню на посаді позивача підлягає з 06.11.2015 року.

Таким чином за період з 06.11.2015 року по 06.11.2016 року встановлено 250 робочих днів х 88.50 грн. (середньоденна заробітна плата) = 22125 грн. 6428 грн. 57 коп., які позивачем отримано на новому місці роботи в ПП «Коріда сервіс» = 15696 грн. 43 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимог позивача допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі і стягнення заробітної плати, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами пунктів 2 та 3 ч.1 ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду у відносинах публічної служби про присудження виплати заробітної плати - у межах суми стягнення за один місяць, про поновлення на посаді.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанову суду необхідно допустити до негайного виконання в частині поновлення позивача ОСОБА_2 на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) УМВС в Кіровоградські області та в частині присудження виплати позивачу заробітної плати у межах стягнення за один місяць у розмірі 2699 грн. 28 коп.

Щодо вимог позивача про зобовязання Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та видати відповідний наказ з цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Розгляд кандидатів для зайняття посад у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію в Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та видання відповідних наказів з цього приводу є дискреційними повноваженнями Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, що дає можливість йому на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо зобовязання Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та видати відповідний наказ з цього приводу є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищезазначене, судова колегія прийшла до висновку, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відповідно до приписів ст.202 КАС України, - підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195-196, 198, 202, 205, 207, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року у справі №П/811/104/16 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання незаконним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання незаконним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Кіровоградській області №383 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення майора міліції ОСОБА_2 з 06.11.2015 року з посади старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) УМВС України в Кіровоградській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів).

Поновити ОСОБА_2 на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) УМВС України в Кіровоградській області з 06.11.2015 року.

Стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 06.11.2016 року в розмірі 15696 грн. 43 коп., що є сумою без урахування всіх обовязкових платежів, передбачених діючим законодавством.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Світловодського міського відділу (з обслуговування міста Світловодськ та Світловодського району) УМВС України в Кіровоградській області з 06.11.2015 року та присуждення виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2699 грн. 28 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 21 грудня 2016 року, в повному обсязі постанова складена 26 грудня 2016 року.

Потанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

ОСОБА_5