Справа № 524/8023/16-а
Суддя: Нестеренко С. Г.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/8023/16-а
Провадження 2-а/524/462/16
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

21.12.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючого судді - Нестеренка С.Г.

при секретарі - Бельченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні, в якому просив суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 31 жовтня 2013 року по 15 жовтня 2016 року в сумі 179299,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що під час його звільнення у жовтні 2013 року розрахунок по заробітній платі відповідачем було проведено не в повному обсязі, а тому відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати розрахункових сум при звільненні.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві, про що надав письмову заяву.

Представник відповідача виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука у судове засідання не прибув, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, адміністрація якого просила розглядати справу за відсутності їх представника.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, встановив наступе.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 працював у відповідача на посаді завідуючого відділом архітектури та будівництва з 11 січня 2011 року до 31 жовтня 2013 року.

При звільненні спору між роботодавцем та працівником щодо сум, які підлягають виплаті, не було.

У 2014 році позивач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 - 2012 роки.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 квітня 2014 року позов ОСОБА_1 було задоволено (справа № 524/2527/14-а).

Визнано незаконними дії виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині обчислення та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2011 році не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі за 2010 2013 роки, а в розмірі посадового окладу.

Зобовязано виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука обчислити та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 рік, з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2011 рік.

На виконання постанови виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахував та виплатив ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 829,77 грн.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 травня 2014 року позов ОСОБА_1 було задоволено (справа № 524/2529/14-а).

Визнано незаконними дії виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2012 році не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі за 2010 2013 роки, а в розмірі посадового окладу.

Зобовязано виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2012 рік, з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2012 рік.

На виконання постанови виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахував ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1644,41 грн., які на даний час не виплатив.

Оскільки станом на день подання даного позову вищевказане рішення суду не виконано, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 31 жовтня 2013 року по 15 жовтня 2016 року в сумі 179299,15 грн.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 21 січня 2015 року (справа № 6-195цс14) та від 01 квітня 2015 року (справа № 6-41а15).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

При цьому, для встановлення відповідальності роботодавця за статтями 116-117 КЗпП України необхідно встановити чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звільнився з роботи в 2013 році, а про порушене своє право дізнався у 2014 році. Право на отримання матеріальної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати визначене судами за позовами, які позивач подав через рік.

Тому, приймаючи до уваги дані факти, необхідно відзначити, що відсутні передумови для настання відповідальності роботодавцем за ст.ст.116-117 КЗпП України, а саме - на момент звільнення не було належних сум для виплати працівникові, які б були не виплачені (ні нарахованих бухгалтерією, ні таких, що не були нараховані бухгалтерією, але повинні були бути нараховані згідно якихось нормативних актів).

Вина роботодавця могла б полягати в тому, що роботодавець на момент звільнення працівника: розумів (знав), що виплата має бути виконана згідно вимог чинного законодавства, але не виконав виплату згідно якихось підстав, або не розумів (не знав), що виплата має бути здійснена (зокрема, в певному розмірі), хоча повинен був це розуміти (знати) у звязку з визначенням цього у нормативних актах держави.

Вина роботодавця відсутня, так як роботодавець не міг знати про те, що не визначалось нормативними актами, а було визначено судом, виходячи з юридичного аналізу обставин справи, яка розглядалась через значний час після звільнення працівника.

У даному випадку, вина роботодавця відсутня, так як при звільненні спору між роботодавцем та працівником не було. Роботодавець вважав, що діє законно. І лише через певний проміжок часу після звільнення позивач подав позови і судом було встановлено, що виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань повинні були бути здійснені іншим чином, ніж це було зроблено.

Таким чином, при відсутності вини роботодавця, в розумінні норм, а саме статей 116 - 117 Кодексу законів про працю України, коли сам спір виник через значний проміжок часу після звільнення робітника, застосовувати дані правові норми в даному випадку не можливо.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку вина відповідача відсутня, оскільки при звільненні спору між сторонами у справі щодо належних до виплати сум не було. Звідси, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 94 КАС України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не підлягає стягненню з позивача, оскільки по такій категорії спорів позивачі звільненні від сплати судового збору, а відповідач не повинен сплачувати судовий збір, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 116, 117, 221, 231, 233, 238 КЗпП України, ст. ст. 17, 18, 19, 69, 70, 158-163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні.

Постанова може бути оскаржена до Харківського Апеляційного Адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2016 року.

Суддя: