Справа № 337/4914/16-а
Суддя: Сидорова М. В.
Дата ухвалення: 2016-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЄУН № 337/4914/16-а
Провадження № 2-а/337/228/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

при секретарі Коваленко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2016р. до суду надійшов вказаний адміністративний позов, який позивач мотивує тим, що 02.12.2016р. відповідачем винесена постанова серії АР №050280 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Згідно з цією постановою він притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 02.12.2016р. о 16.30 год. в м.Запоріжжя, керуючи автомобілем GEELY, державний номер АР9706CЕ, на перехресті пр. Інженера Преображенського та вул. Доблесна, нібито здійснив рух на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Вважає, що інспектор поліції неправомірно виніс вказану постанову, оскільки він Правил дорожнього руху не порушував. Так, згідно з п.8.11 ПДР України водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу світлофора або підняття регулювальником руки вгору, які не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п.8.10 ПДР України, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, а згідно із п.16.8 ПДР України - водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Зазначає, що перед перехрестям він звернув увагу на сигнал світлофора, який був зеленим, вже безпосередньо перед виїздом на перехрестя зелений сигнал світлофора почав миготіти, оцінивши дорожню обстановку, враховуючи погодні умови, пересвідчившись, що він не створює будь-яких перешкод іншим учасникам дорожнього руху, він виконав поворот ліворуч.

Крім того, вважає, що поліцейський неправомірно виніс вказану постанову, оскільки при винесенні вказаної постанови поліцейським було допущено ряд порушень вимог діючого законодавства і відповідно його права, зокрема, вказана постанова була складена на парковці Торгівельного комплексу Амстор, а ні на місці вчинення адміністративного правопорушення, поліцейський не врахував його заперечень, доказів не надав, не дав можливості скористатися правами.

Просить скасувати постанову серії АР №050280 від 02.12.2016р., винесену поліцейським УПП у м. Запоріжжя ДПП України ОСОБА_2 про накладання на нього адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - поліцейський УПП у м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив, що в зазначеній в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, день та час, він здійснював патрулювання на пр.Інженера Преображенського в м.Запоріжжя, де було виявлено, що позивач, керуючи транспортним засобом, в порушення вимог п.8.7.3 ґ ПДР, здійснив рух на заборонений (жовтий) сигнал світлофору. Після цього патрульний автомобіль, в якому він здійснював патрулювання, включивши проблискові маячки та спец сигнал, проїхав за автомобілем позивача, який зупинився на парковці біля торгівельного комплексу «Амстор». Він, підійшовши до водія, повідомив йому, яке порушення він допустив, при цьому були роз'ясненні права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, після чого складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Клопотань позивач не заявляв, письмові пояснення не надав. Він виніс постанову на місці зупинки автомобілю позивача в безпосередній близкості від вчинення правопорушення, що відповідає вимогам закону. Копія постанови була вручена правопорушнику, який сказав, що буде оскаржувати її в суді. Факт правопорушення фіксувався на автореєстратор, який знаходився в салоні патрульного автомобілю, а також на нагрудну камеру поліцейського. Вважає, що його дії при винесенні постанови відповідали вимогам діючого законодавства і є законними. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 02.12.2016р. приблизно о 16 годині 30 хвилин в м.Запоріжжя, керуючи автомобілем GEELY, державний номер АР9706CЕ, на перехресті пр.Інженера Преображенського, 11 та вул.Світлої, здійснив рух на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, після чого інспектором поліції УПП в м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 відносно нього було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

При цьому, згідно постанови поліцейського УПП в м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 серії АР№050280 від 02.12.2016р., позивач ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. саме за те, що 02.12.2016р. о 16 годині 30 хвилин в м.Запоріжжя, керуючи автомобілем GEELY, державний номер АР9706CЕ, на перехресті пр. Інженера Преображенського, 11 та вул. Світлої, здійснив рух на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 ґ ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Копію постанови про накладання адміністративного стягнення ОСОБА_1 отримав в той же день, що засвідчив своїм особистим підписом.

В ході судового розгляду судом відтворені відеозаписи з автореєстратора, який знаходився в патрульному автомобілі поліцейського, та з нагрудної камери поліцейського АР№00145, наданий суду відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд виходить з того, що адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях (рішення Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст.62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв'язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП України, передбачена відповідальність, зокрема, за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Відповідно до п. 8.7.3 (ґ) ПДР України, жовтий стгнал світлофору забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до п. 8.10 ПДР України, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до п. 8.11 ПДР України, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п.8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно із п.16.8 ПДР України , водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

При цьому підпункт «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху зобовязує водіїв механічних транспортних засобів бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків (п.1.5. Правил).

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КупАП).

Згідно з ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконаннями правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини даної справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про законність дій відповідача щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн.

При цьому, суд виходить з того, що на момент прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у відповідача були усі підстави вважати, що 02.12.2016р. водієм ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, а саме порушення водієм вимог п.8.7.3 ґ ПДР України; що водій є винуватим у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. До такого висновку інспектор прийшов на підставі візуального сприйняття вказаних подій та відеозапису подій, на якому достовірно зафіксовано обставини порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, поведінка учасників події перед винесенням постанови.

Оцінивши безпосередньо досліджені судом докази, зокрема, пояснення сторін, відеозапис з автореєстратора, встановленого в службовому автомобілі поліцейського, нагрудної камери поліцейського, які є належними та допустимими, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 поза всяким сумнівом довів суду наявність в даному випадку події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та винуватість позивача, тобто законність підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності, що відповідає принципу презумпції невинуватості та вимогам ст.71 КАС України.

Також суд вважає доведеним відсутність обставин, за яких виключалась адміністративна відповідальність ОСОБА_1 Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. було накладено відповідачем в межах санкції ч.2 ст.122 КУпАП. Підстав вважати, що таке стягнення не відповідає вимогам ст.33 КУпАП, немає.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 при винесенні постанови щодо позивача дотримався вимог ст.245, 251,252,280 КУпАП, відповідно до яких провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, орган, уповноважений на прийняття рішення про накладання адміністративного стягнення, зобов'язаний прийняти законне, справедливе і обґрунтоване рішення в результаті всебічного, повного і об'єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності, оцінки належних та допустимих доказів. Тобто відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та порядку, що визначені Конституцією та законами України, підстав вважати його дії протиправними, а винесену ним постанову незаконною у суду немає.

При постановленні рішення суд не приймає до уваги доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки він під час наближення до перехрестя, обладнаного світлофором, рухаючись зі швидкістю 40-50 км/год, виконуючи вимоги п. 16.8 ПДР , продовжив рух на перехресті на зелений сигнал світлофора, який почав миготіти, та завершував маневр у наміченому напрямку на жовте світло, оскільки це дозволено правилами проїзду перехресть.

Суд вважає вказані доводи безпідставними, вони спростовуються відеозаписом подій, які були відтворені в судовому засіданні, де чітко видно, як позивач ОСОБА_1 виїхав на перехрестя на жовтий сигнал світлофора, що забороняє рух, тому норми п. 16.8 ПДР в даному випадку застосовуватись не можуть.

Також суд враховує, що позивач на підтвердження виникнення непередбачуваних обставин під час руху, зокрема, неможливості зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п.8.10 ПДР, не вдаючись до екстреного гальмування, належних та допустимих доказів не подав.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що з метою забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до п.2.3 саме на водія покладається обов'язок перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху (п.1.3 ПДР).

Враховуючи, що за наявних допустимих відеодоказів, позивач проїхав перехрещувану проїзну частину на заборонений жовтий сигнал світлофора, у його діях убачаються порушення вимог підпункту «ґ» п.8.7.3 Правил дорожнього руху, тому він правомірно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивачем не надано суду належних доказів підтвердження того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Також позивач обґрунтовує свої вимоги щодо протиправності дій відповідача тим, що інспектором поліції був порушений порядок притягнення його до адміністративної відповідальності.

Під час судового розгляду з відеозапису подій достовірно встановлено, що поліцейським позивачу були роз'яснені права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено про суть вчиненого правопорушення. Ніяких належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації процесуальних прав позивача суду не представлено.

З відеозапису подій також вбачається, що позивач ніяких клопотань, в т.ч. щодо перенесення розгляду справи, надання можливості скористатися правовою допомогою, надати свої докази тощо, поліцейському не заявляв. Крім того, суд не погоджується з доводами позивача щодо неправомірного розгляду справи про адміністративне правопорушення не на місці вчинення правопорушення, оскільки розгляд справи здійснено уповноваженою посадовою особою безпосередньо після виявлення адміністративного правопорушення та в безпосередній близькості від перехрестя, на якому позивач порушив ПДР, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає вимогам закону.

У зв'язку з цим у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем були допущені порушення порядку та процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Суд вважає, що дії відповідача відповідали вимогам діючого законодавства, винесена ним постанова про накладання на позивача адміністративного стягнення є законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову немає.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.19,62 Конституції України, ст.7,9,122,245,251,252,280,283 КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., ст.2,8,9,11,14,159-162,171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: М.В. Сидорова