Справа № 813/2003/16
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Справа № 813/2003/16

10 год. 32 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача не прибув,

від відповідача не прибув,

від третьої особи не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінанс ОСОБА_1 про скасування постанов Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2 Маряна Василівна.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_1» (далі позивач, ТОВ «Фінанс ОСОБА_1») з адміністративним позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі відповідач, Галицький ВДВС), третя особа ОСОБА_2 Маряна Василівна (далі третя особа, ОСОБА_2В.), в якому просить:

- скасувати постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 23.04.2014 року у виконавчому провадженні № 42966093 та зняти арешт та заборону відчуження з майна, що належить боржнику ОСОБА_2, а саме: художня майстерня загальною площею 69,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. І.Франка,105;

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.03.2015 року у виконавчому провадженні № 46640411 та зняти арешт та заборону відчуження з майна, що належить боржнику ОСОБА_2, а саме: художня майстерня загальною площею 69,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. І.Франка,105.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.06.2008 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 Маряною Василівною укладено кредитний договір під заставу нерухомого майна № 100-В/46, з метою забезпечення якого укладено іпотечний договір від 02.06.2008 року. Позивач є повним правонаступником АБ «Факторіал-Банк» у правовідносинах щодо вищевказаних договорів. Як стало відомо позивачу з інформаційної довідки в межах ВП № 42966093, що перебуває на виконанні у Галицькому ВДВС, 23.04.2014 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яке належить ОСОБА_2, а також в межах ВП № 46640411, що перебуває на виконанні Галицького ВДВС, 20.03.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить боржнику ОСОБА_2 З врахуванням того, що відповідно до Договору про відступлення права вимоги (факторингу) та за Договором відступлення права вимоги за договором іпотеки, позивач є кредитором та іпотекодержателем відповідно, а отже, має право на задоволення своїх вимог відповідно до Закону України «Про іпотеку». Наявність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, зокрема, і художню майстерню, загальною площею 69,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. І. Франка, 105, унеможливлює для позивача скористатись своїми правами та задовольнити свої інтереси відповідно до Закону України «Про іпотеку». За таких обставин, на переконання позивача, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.01.2014 року у межах ВП № 42966093 та постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження від 20.03.2015 року у межах ВП № 46640411 прямо порушує права та законні інтереси позивача як іпотекодержателя, а відтак підлягають скасуванню.

Позивач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

20.12.2016 року за вх. № 3652ел. від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю /а.с.110/.

Відповідач явки уповноваженого представника у судові засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Таким чином, з врахуванням строків розгляду справи, визначених ст. 122 КАС України, відповідно до ч. 4 ст. 128 та ч. 6 ст. 71 КАС України, суд продовжив розгляд справи за відсутності відповідачів на основі наявних доказів.

Суд заслухав зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

02.06.2008 року між акціонерним банком «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 Мар'яною Василівною укладено кредитний договір під заставу нерухомого майна № 100-В/46 /а.с.8-11, 12-15/.

З метою забезпечення договору кредиту між акціонерним банком «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір від 02.06.2008 року /а.с.16-18/.

Відповідно до п. 1.2.1 вищевказаного іпотечного договору, в якості забезпечення зобов'язання ОСОБА_2 було передано в іпотеку художню майстерню загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Івана Франка, 105, за планом земельної ділянки "1-1-1-7" та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі продажу художньої майстерні, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 28.10.2003 року за зареєстрованим № 1596.

Правонаступником права вимоги за вказаним кредитним договором станом на момент розгляду справи в суді є ТОВ «Фінанс ОСОБА_1», яке набуло права кредитора на підставі Договору відступлення прав вимог (факторингу) № 334 від 03.08.2015 року, що був укладений з попереднім кредитором ТОВ «Скай Кепітал», яке, в свою чергу. набуло права кредитора згідно договору факторингу № 15 від 28.08.2012 року, що був укладений з ПАТ «Фідобанк», який являється правонаступником всіх прав та обов'язків АБ «Факторіал Банк» /а.с.19-26/.

14.02.2014 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист щодо стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 Маряни Василівни на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором в сумі 637867,79 гр., 3441,00 грн. судового збору та 500,04 грн. витрат на публікацію оголошення, а всього 641808, 83 грн. /а.с.57/.

15.04.2014 року відкрито виконавче провадження № 42966093 за відповідним виконавчим листом /а.с.62/.

Згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП № 42966093 від 23.04.2014 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 /а.с.63/

20.03.2015 року посадовою особою Галицького ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого за вказаним виконавчим листом № 466409411 /а.с.39/.

Постановою від 20.03.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП № 46640411, відповідно до якої накладено арешт на все майно ОСОБА_2 /а.с.61/.

Позивач вважаючи постанови про накладення арештів на майно боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження, які порушують, зокрема, права позивача як іпотеко держателя, звернувся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку» та іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконавче провадження», такий визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», основними завданнями державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ст. 57 Закону № 606-XIV).

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

За приписами ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV).

Згідно з ч. 6, 7 ст. 3 Закону № 898-IV у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється статтею 20 Закону України «Про заставу».

Аналогічні положення визначені ст. 572 Цивільного кодексу України, згідно зі змістом якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, має право, у разі не виконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Слід зазначити, що ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1 - 4 вказаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно із ч. 4 цієї ж статті заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого Закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Отже, враховуючи викладене, а також виходячи зі змісту іпотеки, визначення якої міститься в Законі № 898-IV, відповідно до ст. 1 якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону № 606-XIV.

Водночас накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. За змістом ч.ч. 6 та 7 ст. 3 Закону № 898-IV у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом з матеріалів справи встановлено, що докази, які б вказували на те, що відповідачем повідомлено позивача про накладення арештів на предмет іпотеки за іпотечним договором від 02.06.2008 року: художню майстерню по вул. Івана Франка, 105, у м. Львові, відсутні.

Отже, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 Мар'яні Василівні (ідентифікаційний код НОМЕР_1), зокрема: художня майстерня, загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Івана Франка, 105, винесена всупереч чинному законодавству України, що в свою чергу перешкоджає позивачу у реалізації його законних прав як іпотекодержателя, а, отже, в тій частині підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону № 606-XIV у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, вказані позовні вимоги є передчасними та стосуються саме способу виконання рішення суду про зняття арешту з майна, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином належним способом захисту порушеного права в спірних правовідносинах буде скасування рішення відповідача про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині винесення оскаржуваних постанов щодо майна, яке передане в іпотеку за договором від 02.06.2008 року, а саме: художньої майстерні загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Івана Франка, 105; належними та допустимими доказами, а отже такі слід задовольнити. В той же час, в частині зняття арешту з майна боржника за виконавчим провадження, на переконання суду, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, а отже у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при зверненні до Львівського окружного адміністративного суду сплачено судового збору на загальну суму 2756,00 грн. згідно з платіжними дорученнями № 3 від 08.06.2016 року та № 54 від 08.06.2016 року /а.с.4, 5/.

З врахуванням викладеного та пропорційного задоволення позовних вимог, позивачу слід присудити 1378,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Скасувати постанову від 23.04.2014 року у виконавчому провадженні № 42966093, в частині накладення арешту та заборони відчуження майна, а саме: художньої майстерні, загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Івана Франка, 105, що належить боржнику ОСОБА_2 Мар'яні Василівні (ідентифікаційний код НОМЕР_1).

3. Скасувати постанову від 20.03.2015 року у виконавчому провадженні № 46640411, в частині накладення арешту та заборони відчуження майна, а саме: художньої майстерні, загальною площею 69,9 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Івана Франка, 105, що належить боржнику ОСОБА_2 Мар'яні Василівні (ідентифікаційний код НОМЕР_1).

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_1» (ЄДРПОУ 3944045) за рахунок бюджетних асигнувань Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції () судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) 00 грн.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 26.12.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.