Справа № 415/5772/16-а
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/5772/16-а
Провадження № 2-а/415/139/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Нескородової Г.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Лисичанську в особі інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в м. Лисичанську, Сєвєродонецьку, Рубіжному рядового поліції ОСОБА_3 про визнання протиправними дії та скасування постанови, -

встановив:

31 жовтня 2016 року до Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Лисичанську в особі інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в м. Лисичанську, Сєвєродонецьку, Рубіжному рядового поліції ОСОБА_3 про визнання протиправними дії та скасування постанови.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 21.10.2016 у м. Лисичанську по вул. Бахмутська інспектор взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в м. Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжне ДПП рядовим поліції ОСОБА_3, порушуючи законодавство України, винес незаконну постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 032992 від 21.10.2016 р. у відношенні ОСОБА_2. Згідно з постановою працівника поліції водій, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Volvo хс 90, о 18 годині 05 хвилин з зазначеною вище адресою не виконав вимоги п.п. 3.2. Правил дорожнього руху, а саме: не зупинився біля правого краю проїзної частини на увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору.

Позивач вважає, що він не порушив ПДР в час та за обставинами, що були зазначені інспектором поліції в постанові. Позивач зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 032992 від 21.10.2016 р. винесена з грубим порушенням вимог закону, не відповідає обставинам справи та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України за загальним правилом відповідно до ст. 254 КУпАП фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадянської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП, обовязково складається протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення не складався, обсяг доказування працівником поліції визначений не був, постанова у справі про адміністративне правопорушення в порядку діючого законодавства України не містить доведеності порушення безпеки дорожнього руху, що є обєктом правопорушення в розумінні ч. 3 ст. 122 КУпАП. Відомості що були зазначені працівником поліції не містить жодних фактів, зафіксованих будь-яким способом порушення ПДР, тим самим у порядку ст. 7 КУпАП не була встановлена обєктивна сторона цього адміністративного правопорушення.

Також згідно з тих же висновків, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП, можуть розглядатися: 1) за місцем вчинення правопорушення, 2) за місцем обліку транспортних засобів, 3) за місцем проживання порушників.

Статтею 222 КУпАП визначено підвідомчість право про адміністративні правопорушення органам внутрішніх справ (поліції).

Зокрема, в частині першій цієї статті за адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 122 цього Кодексу, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Таким чином, справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП, розглядаються у судовому порядку та працівниками відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Випадки розгляду справи про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені ст. 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до ст. 276 КУпАП.

Отже, на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122 КУпАП, дія положень ст. 258 КУпАП не поширюється.

Тому, винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених ст. 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення за місцем вчинення правопорушення в контексті ч. 1 ст. 276 КУпАП необхідно розуміти як розгляд справ за місцем находження органу, повноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, юрисдикція якого поширюється на відповідну адміністративно-територіальну одиницю.

Частина 2 статті 276 КУпАП чітко передбачає категорії справ про адміністративне правопорушення, які повинні розглядатися не за місцем вчинення правопорушення, а за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушника, зокрема це справи про адміністративне правопорушення, за що відповідальність передбачена ст. 122 КУпАП.

Таким чином, співробітник поліції в порушення вимог ч. 2 ст. 276 КУпАП здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення саме 21.10.2016 р. на місці начебто скоєного правопорушення і виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою незаконно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, ігноруючи те, що позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 де мешкає, і, де знаходиться на обліку його транспортний засіб, і ні якого правопорушення не скоював.

Оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення була винесена саме співробітником поліції, ним не було дотримано вимог ст. 280 КУпАП, тобто при розгляді справи про адміністративне правопорушення він був зобовязаний визначити предмет доказування та зясувати необхідний перелік питань, щодо скоєного адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення не складався, обсяг доказування працівником поліції визначений не був, постанова у справі про адміністративне правопорушення в прядку діючого законодавства України не містить доведеності порушення безпеки дорожнього руху, що є обєктом правопорушення в розумінні ч. 3 ст. 122 КУпАП. Відомості що були зазначені працівником поліції не містить жодних фактів, зафіксованих будь-яким способом порушення ПДР, тим самим у прядку ст. 7 КУпАП не була встановлена обєктивна сторона цього адміністративного правопорушення. Також, позивач був позбавлений права на правову допомогу.

Просив суд визнати протиправними дії інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в м. Лисичанську, Сєвєродонецьку, Рубіжному рядового поліції ОСОБА_3 щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2В: на місці зупинки транспортного засобу 21.10.2016 року та скасувати постанову серії АР № 032992 інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в м. Лисичанську, Сєвєродонецьку, Рубіжному рядового поліції ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідач надав до суду відео зйомку з місця вчинення правопорушення.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, був представлений в судовому засіданні представником.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові, та просив суд задовольнити його позов у повному обсязі.

В судовому засіданні 30.11.2016 року відповідач інспектор взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в м. Лисичанську, Сєвєродонецьку, Рубіжному рядового поліції ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позовних вимог, наполягав на тому, що він на місці скоєння правопорушення врахував всі необхідні обставини при розгляді справи, та виніс постанову відповідно до вимог чинного законодавства. Просив суд відмовити у задоволені позову повністю.

Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, відеозапис, суд вважає, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 032992 від 21.10.2016 року, яка була складена інспектором патрульної поліції в м. Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжномому ДПП НПУ ОСОБА_3 протиправною, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

З матеріалів справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 032992 від 21.10.2016 року особа, щодо якої розглядається справа ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Volvo хс 90, державний номер НОМЕР_1 21 жовтня 2016 року о 18 годині 05 хвилин в м. Лисичанськ по вул. Бохмутська, на увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору не зупинився біля правого краю проїзної частини, чим порушив вимоги п. 3.2 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії АР № 032992 від 21.10.2016 року, посилаючись на не порушення ним Правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення в його діях, скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Судом були заслухані представник позивача, відповідач, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах адміністративної справи та відеозапис, на підставі чого судом було встановлено наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Оскаржувана постанова була складена відповідачем по справі, який в судовому засіданні пояснив, що 21 жовтня 2016 року він знаходився на чергування. Водночас, з дотриманням вимог зазначеної інструкції, що передбачає ухвалення постанови поліцейським у разі виявлення правопорушення у сфері дорожнього руху, відповідач ОСОБА_3 пояснив, що саме він виявив правопорушення з боку позивача та склав оскаржувану постанову.

Суд не погоджується з доводами позивача, що відповідачем ОСОБА_3 повинен був бути складений протокол про адміністративне правопорушення, а після чого і постанова про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення, адже даний довід позивача протирічить п. 4 Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, яка передбачає, що поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова була складена відповідачем ОСОБА_3 з дотриманням вимог п. 4 Р. І Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року.

Відповідно до п. 2 Р. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Суд не погоджується з доводами позивача, що відповідач не мав права складати постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, адже це протирічить приписам п. 2 Р. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, який передбачає складання постанови за ч. 3 ст. 122 КУпАп на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Втім, суд зауважує, що відповідачем в постанові не зазначено місце скоєння адміністративного правопорушення, що складає адміністративну сторону правопорушення: діяння (дія чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв'язок між діянням і наслідками, місце, час, обставини, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку. В даному випадку місце скоєння проступку є обовязковою ознакою обєктивної сторони правопорушення.

Так, з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 032992 від 21.10.2016 року особа, місцем скоєння правопорушення вказано: м. Лисичанськ по вул. Бохмутська.

Представником позивача ОСОБА_1 в судовому засідання було зазначено, що вулиця Бохмутьска у місті Лисичанську має велику протяжність, а саме: декілька кілометрів, а отже зазначення в постанові лише міста та вулиці без привязки до будинку чи кілометражу є неповним зазначенням місця вчинення проступку, з чим суд погоджується.

Водночас, для зясування факту дотримання відповідачем п. 2 Р. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, суд вважає необхідним та доцільним зясувати чи містили дії позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обєктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, є суспільні відносини у сфері щодо користування засобами автомобільного транспорту.

Обєктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, становить ненадання переваги в русі транспортним засобам поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями. Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного, водії інших транспортних засобів, які можуть зобовязані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі).

Судом встановлено, що 21.10.2016 року позивач ОСОБА_2 керував транспортним засобом Volvo ХС 90, державний номер НОМЕР_1.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 032992 від 21.10.2016 року особа, щодо якої розглядається справа ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Volvo ХС 90, державний номер НОМЕР_1 21 жовтня 2016 року о 18 годині 05 хвилин в м. Лисичанськ по вул. Бохмутська, на увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору не зупинився біля правого краю проїзної частини, чим порушив вимоги п. 3.2 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Тобто, відповідачем в даній постанові зазначено факт того, що позивач не зупинився біля правого краю проїзної частини на увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору. Втім, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису не вбачається, що відповідачем на транспортному засобі поліції були увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Втім, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що на транспортному засобі, на якому він пересувався, були увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору, у звязку з чим позивач на виконання вимог п.3.2 ПДР України повинен був зупинитися біля правого краю проїзної частини, тобто фіксування порушення ПДР ОСОБА_2, а саме: не зупинення позивачем біля правого краю проїзної частини на увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору на транспортному засобі поліції, не мало місце.

Субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП у формі умислу або необережності.

Субєктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, може бути водій транспортного засобу. З відеозапису вбачається, що не заперечувалося представником позивача, за кермом транспортного засобу знаходився саме позивач.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Отже, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова була складена відповідачем ОСОБА_3 з порушенням вимог п. 2 Р. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, що передбачає що постанова про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАп виноситься на місці, вчинення адміністративного правопорушення, адже позивачем не було скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності при відсутності належних доказів, з порушенням вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, не врахувавши при цьому відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, у звязку з чим суд вважає позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 032992 від 21.10.2016 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 510 гривень, такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання дій інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в м. Лисичанську, Сєвєродонецьку, Рубіжному рядового поліції ОСОБА_3 щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу 21 жовтня 2016 року протиправними, суд вважає такими, що підлягають задоволенню з підстав викладених вище та з огляду на наступне.

Суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідачем було порушено порядок розгляду справи, передбачений ст. ст. 278, 279 КУпАП, так як ст. 278 КУпАП визначає коло питань, які посадова особа повинна розглянути при підготовці до розгляду справи, дані норми відповідачем не були враховані. Також, порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлений ст. 279 КУпАП, відповідачем був порушений, оскільки: розпочинаючи розгляд справи відповідач повинен був представитися, позивач повинен був бути проінформований, що відносно нього буде відбуватися розгляд справи за вчинене правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, однак з пояснень представника позивача та відповідача, наданих в судовому засіданні, та з відеозапису не є зрозумілим за конкретно яке адміністративне правопорушення відповідач був зупинений та у звязку з чим і за яке адміністративне правопорушення бути складися постанова; права і обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП позивачу роз'яснені не були, що не спростовувалося в судовому засіданні і відповідачем по справі.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач не діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права і є такою, що підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 69-71, 158-163, 288 КАС України, ст.ст. 122, 251 КУпАП, Інструкцією з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, Правилами дорожнього руху України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Лисичанську в особі інспектора взводу № 1 роти №3 батальйону УПП в м. Лисичанську, Сєвєродонецьку, Рубіжному рядового поліції ОСОБА_3 про визнання протиправними дії та скасування постанови, задовольнити повністю.

Дії інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в м. Лисичанську, Сєвєродонецьку, Рубіжному рядового поліції ОСОБА_3 щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу 21 жовтня 2016 року визнати протиправними.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 032992 від 21.10.2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 510 гривень, визнати протиправною та скасувати.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА