Справа № 464/8323/16-а
Суддя: Рудаков І. П.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/8323/16-а
пр.№ 2-а/464/419/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Рудаков І.П.

за участю секретаря судового засідання Гевко О.-В.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 теодоровича до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просить: визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, виходячи з 90% розміру за відповідною посадою, з якої вийшов на пенсію у звязку із підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам органів прокуратури, на підставі довідки прокуратури Львівської області №18/1372 від 10.11.2016; зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01 січня 2016 року, з розрахунку 90 % від заробітної плати зазначеної у довідці №18/1372 від 10.11.2016 прокуратури Львівської області у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням виплачених сум; допустити постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць; відшкодувати судовий збір. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.11.2016 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі та відсотках відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від суми місячної заробітної плати, розмір якої визначено у довідці прокуратури Львівської області, однак отримала відмову. Вважає дії відповідача неправомірними, такими що грубо порушують її права на соціальний захист та пенсійне забезпечення. Просить позов задовольнити у звязку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Лвова від 15.11.2016 адміністративний позов в частині позовних вимог ОСОБА_1 до УПФУ у Галицькому районі м.Львова про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії за період з 01.01.2016 по 14.05.2016 включно залишено без розгляду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить такий задовольнити.

У судовому засіданні представник УПФ у Галицькому районі м.Львова заперечив проти позову та просить у такому відмовити, оскільки предявлений передчасно. Надав пояснення аналогічні змісту письмових від 01.04.2016 №4881/10-12, у яких зазначино наступне. Із заявою про перерахунок пенсії позивач у належний спосіб не звертався, а тому рішення щодо відмови в такому перерахунку не приймалось. Попри те, на момент звернення до суду із позовом у ЗУ «Про прокуратуру» положення про перерахунок пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність, а тому підстав для перерахунку пенсії позивачу відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного з огляду на таке.

Судом встановлено, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Стаж роботи, необхідний для призначення цього виду пенсії, позивач набув в період дії Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 року, у редакції Закону України від 12.07.2001 року).

До вислуги років, що дає право на пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону «Про прокуратуру» зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 цього Закону та на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою.

Позивач проходив службу у прокуратурі Львівської області та був звільнений та якому призначено пенсію за вислугу років, як особі, якій надано право на пенсію у відповідності до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах установ, закладів та організацій, за рахунок виплат, повязаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищено з 01.12.2015 року на 25 відсотків посадові оклади працівників, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», що згідно зі ст.50-1 Закону є підставою для перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

У звязку з підвищенням посадових окладів працівникам прокуратури, 10.11.2016 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова із заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії на підставі виданої прокуратурою Львівської області довідки про заробітну плату від 10.11.2016 №18/1372.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Редакція зазначеної статті змінювалась.

Так, відповідно до частини першої статті 50-1 Закону (в редакції від 05.11.1991 року, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 року, у редакції Закону України від 12.07.2001 року), прокурорам і слідчим, що визнані інвалідами І або ІІ групи, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, призначається пенсія по інвалідності. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком пенсії.

За таких обставин, необхідною умовою для перерахунку пенсії є документи, додатково подані пенсіонером, в тому числі щодо тривалості вислуги років на прокурорських посадах та розміру місячного заробітку за відповідною посадою станом на час звернення за перерахунком пенсії. Таким чином, перерахунок пенсії провадиться на підставі розрахованої органами прокуратури України довідки про розмір середньомісячного заробітку за відповідною посадою.

Не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії те, що Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону держава взяла на себе обовязок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

При цьому, положення ст. 50-1 Закону про збільшення розміру пенсії на 2 відсотки за кожен повний рік роботи понад 10 років на посадах прокурорів та слідчих, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, за своїм змістом не передбачає призначення пенсії, як реалізацію права на пенсійне забезпечення, а охоплюється поняттям саме перерахунку пенсії.

Враховуючи викладене, а саме той факт, що після набуття права на призначення пенсії, позивач набула права на отримання пенсії в розмірі 90 % від суми заробітної плати, як такий, що пропрацював на відповідних посадах, які зараховуються до вислуги років, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», понад 15 років, а відтак дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 є неправомірними.

Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на те, що з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури, що призначалися на підставі Закону України «Про прокуратуру», втратили чинність у звязку з неприйняттям закону щодо призначення усіх видів пенсій, у тому числі і спеціальних, на загальних умовах, внаслідок чого позивач на підставі чинного законодавства не має права на перерахунок пенсії, оскільки, таке право було надане йому раніше на підставі діючого законодавства.

За вказаних обставин, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України порядку проведення перерахунків призначених пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для позбавлення особи права на перерахунок пенсії, що гарантоване законом.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд не приймає до уваги доводів відповідача, викладених у запереченні на позовну заяву, оскільки відповідачем було застосовано нові положення до правовідносин, які виникли до їх прийняття та суттєво звужують право на пенсійне забезпечення, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15.07.2015 року, гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Окрім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та визначав, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99, рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У рішенні Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 1, ч. 1, 2 ст. 8, ч. 2 ст. 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Конституційний суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося звуження обсягу прав та свобод особи, а саме: звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики. Пенсійне забезпечення громадян, які виконують або виконували державні функції на посадах зі спеціальним статусом є важливим елементом державних гарантій матеріального і соціального захисту відповідних осіб з метою належного виконання ними особливих професійних обовязків. Тому право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню або обмеженню згідно з вимогами статей 22 та 64 Конституції України. Для зазначених категорій осіб передбачено особливий порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обовязків, підвищених вимог до дисципліни, обмежень та інших особливостей, повязаних з ризиком для життя та здоровя, що й зумовило встановлення додаткових гарантій соціального забезпечення таких осіб.

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

За таких обставин, зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів правомірності свого рішення з приводу відмови позивачу в здійсненні перерахунку пенсії відповідач суду не надав.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відмова управління Пенсійного фонду України Галицькому районі м.Львова у здійсненні перерахунку пенсії позивачу, виходячи з розміру заробітної плати на даний час, є неправомірною, а тому УПФ України у Галицькому районі м.Львова необхідно зобовязати здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» згідно довідки прокуратури Львівської області від 10.11.2016 №18/1372, без обмежень граничного розміру пенсії, а позов в такій частині задовольнити.

Щодо позовної вимоги про проведення перерахунку пенсії з 15.05.2016, суд приходить до висновкудо наступного.

Відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про пенсійне забезпеченя», перерахунок призначеної пенсії провадиться з таких строків: при виникненні права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 10 листопада 2016 року. Відповідно, позовні вимоги про перерахунок пенсії підлягають задоволенню, починаючи з 01 листопада 2016 року, а таку вимогу задовольнити частково.

Попри те, у відповідності до ч.2ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить, зокрема зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії, однак само по собі вимога перерахунку не зможе повністю захистити права позивача, про які вона просить, а тому у відповідності до ч.2 ст.11 КАС України виходжу за межі позовних вимог та зобовязує управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова здійснити, окрім перерахунку і виплату перерахованої пенсії з 01 листопада 2016 року.

Розподіляючи судові витрати суд виходить із такого. Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова на користь позивача необхідно стягнути 551,20 грн. судового збору, що підтверджено квитанцією від 15.11.2016 №ПН1720.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 58 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», рішеннями Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 2, 8, 9, 11, 14, 71, 72, 104, 160-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, виходячи з 90% розміру за відповідною посадою, з якої вийшов на пенсію у звязку із підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам органів прокуратури, на підставі довідки прокуратури Львівської області №18/1372 від 10.11.2016.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01 листопада 2016 року, з розрахунку 90 % від заробітної плати зазначеної у довідці №18/1372 від 10.11.2016 прокуратури Львівської області у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Допустити постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

Постанову може бути оскаржено згідно зі ст.186 КАС України протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Головуючий