Справа № 805/1475/15-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2016 р. м. Київ К/800/42816/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошового забезпечення за листками непрацездатності, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУ МВС) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати протиправними і скасувати накази відповідача від 13 лютого 2015 року № 347 і від 3 березня 2015 року № 71 о/с в частині звільнення його в запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення, спірні накази відповідно); поновити його на службі в органах внутрішніх справ; визнати протиправними дії відповідача та стягнути з останнього на користь позивача середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу з 10 січня 2015 року та грошове забезпечення за листами непрацездатності з 18 жовтня 2014 року по 9 січня 2015 року; визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС щодо узгодження та надання відповідних документів про призначення позивача на посаду старшого слідчого Дарницького районного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві.

В обґрунтування позову зазначав, що спірні дії (бездіяльність) та накази вчинені і винесені відповідачем всупереч вимог чинного в період спірних правовідносин законодавства, з порушенням його прав, а тому ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваною постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, визнано протиправними і скасовано спірні накази відповідача, поновлено позивача на службі в органах внутрішніх справ на займаній ним до звільнення посаді, а також стягнуто з ГУ МВС на користь позивача середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу з 3 березня 2015 року по 14 вересня 2015 року, а також судові витрати у розмірі 9268,68 гривень.

Ухвалою цього ж суду від 14 вересня 2015 року позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУ МВС щодо узгодження та надання відповідних документів про призначення позивача на посаду старшого слідчого Дарницького районного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві та зобов'язання вчинити такі дії залишено без розгляду.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про її задоволення з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, апеляційний суд виходив з того, що відповідач, вчиняючи спірні дії та видаючи спірні накази порушив вимоги закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин, і права позивача.

Проте, до такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов в порушення норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Так, порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ, у спірний у цій справі період, було врегульовано Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII, чинний в період спірних правовідносин), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України від 2 лютого 2006 року № 3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут) та Положенням.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

В свою чергу, згідно з положеннями пункту 4.1 розділу ІІІ Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року № 155, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за № 628/20941 (далі - Правила) працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Водночас, за приписами статті 13 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Також, у відповідності до статті 14 Дисциплінарного статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Судами встановлено, що позивач, з 1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, зокрема, з серпня 2013 року на посаді старшого слідчого Київського районного відділу Донецького міського відділу ГУ МВС.

Наказом від відповідача 26 серпня 2014 року № 3374/Пв особовому складу працівників внутрішніх справ заборонено в'їзд на тимчасово окуповану територію.

Однак, позивач, всупереч вимог вказаного наказу, виїхав на тимчасово окуповану територію до міста Донецька, де, за твердженнями останнього, проходив стаціонарне лікування.

Окрім цього, ОСОБА_1 з 15 жовтня 2014 року перебував у відпустці, по завершенні якої на роботу не вийшов, про що відповідачем складені відповідні акти від 26 січня 2015 року №10/327, від 27 січна 2015 року №10/341 та від 28 січня 2015 року №10/380 про відсутність на службі (далі - акти).

Разом з тим, позивач не надав до ГУ МВС документів, з яких достовірно вбачалось поважність причин не виходу його на службу з 26 січня 2015 року, а також існування вказаних ним обставин, зокрема, перебування на стаціонарному лікуванні.

Надіслані позивачем засобами електронної пошти копії листків непрацездатності відповідачем правомірно до уваги не взяті, оскільки чинне законодавство вимагає подання саме оригіналів таких документів.

Зокрема, за змістом пункту 52 Положення особам рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється начальником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого лікарем і начальником (головним лікарем) лікувального закладу.

На підставі наведених вище обставин, відповідачем призначено і проведено службове розслідування, висновком якого встановлено порушення позивачем службової дисципліни, вимог статті 7 Дисциплінарного статуту, пункту 4.1 Розділу ІІІ Правил.

В подальшому, з огляду на встановлені службовим розслідуванням обставини, спірними наказами відповідача ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справі у запас (із постановкою на військовий облік) за підпунктом «є» пункту 64 Положення (за порушення дисципліни).

Названим пунктом Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Системний аналіз вищевикладених положень норм законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, в контексті встановлених судами обставин справи, дають підстави колегії суддів для висновку, що позивач допустив проступок, який необхідно кваліфікувати як порушення службової дисципліни, при цьому, спірні накази винесені відповідачем на основі встановлених висновком службового розслідування фактичних даних, а відтак ґрунтуються на дотриманні вимог закону і прав ОСОБА_1 не порушують.

Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, а тому у апеляційного суду не було підстав для скасування його постанови, яка прийнята відповідно до закону.

Окрім цього, суд першої інстанції правильно вказав на відсутність підстав для задоволення позову і в частині вимог про стягнення грошового забезпечення за листками непрацездатності за період з 18 жовтня 2014 року по 9 січня 2015 року, оскільки за змістом частини 1 статті 51 Закону України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», в редакції чинній до 1 січня 2015 року і частини 1 статті 31 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції чинній з 1 січня 2015 року, підставою для призначення допомоги, зокрема, по тимчасовій непрацездатності, є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, якого позивач до ГУ МВС не надав.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року скасувати та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: С.В. Головчук

А.Ф. Загородній