Справа № 826/11306/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Київ К/800/11260/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Загороднього А.Ф.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Вищого адміністративного суду України, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року,

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Вищого адміністративного суду України, Державної казначейської служби України про визнання протиправною відмови Вищого адміністративного суду України щодо виплати позивачу вихідної допомоги як судді у зв'язку з відставкою відповідно до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції станом на день досягнення позивачем 65-річного віку; зобов'язання нарахувати і виплатити вихідну неоподатковану допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній на 22 жовтня 2013 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що при звільненні з посади судді у відставку йому не виплачено вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що є обмеженням соціальних гарантій суддів, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути змінено чи скасовано у зв'язку із внесенням змін до чинного законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Вищого адміністративного суду України у виплаті ОСОБА_4 вихідної допомоги як судді у зв'язку з відставкою відповідно до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції станом на день виповнення позивачу 65-річного віку. Зобов'язано Вищий адміністративний суд України відповідно до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній станом на 22 жовтня 2013 року, нарахувати і виплатити позивачу вихідну неоподатковану допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року рішення окружного суду скасовано та прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного рішення, просить скасувати рішення цього суду і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Скаргу мотивує тим, що у зв'язку з набуттям права на відставку він своєчасно подав до Вищої ради юстиції заяву про звільнення на цій підставі (16 вересня 2013 року). На час подання заяви положення частини 1 статті 109 та частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» були чинними, однак Верховна Рада України прийняла його відставку лише 25 грудня 2014 року з незалежних від позивача причин. Вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення його з посади судді. Також посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, оскільки під час апеляційного розгляду справи безпідставно змінено склад колегії суддів, призначений для розгляду цієї справи.

Вищий адміністративний суд України подав письмові заперечення проти касаційної скарги, просить її відхилити, зазначає, що відмова у виплаті позивачу вихідної допомоги зумовлена внесенням змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки з набуттям чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» суддя не має права на отримання вихідної допомоги.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 22 грудня 2005 року №3282-IV ОСОБА_4 зараховано на посаду судді Вищого адміністративного суду України.

16 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про відставку.

Рішенням Вищої ради юстиції України від 14 жовтня 2013 року заяву позивача про відставку задоволено та внесено подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді Вищого адміністративного суду України.

Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року №59-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_4 звільнено з посади судді Вищого адміністративного суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Голови Вищого адміністративного суду України від 31 грудня 2014 року №704/к позивача відраховано зі штату Вищого адміністративного суду України.

04 лютого 2015 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із заявою щодо вирішення питання про виплату йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Листом від 26 лютого 2015 року №328/9-14/15 Вищий адміністративний суд України повідомив позивача про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги, оскільки на момент його звільнення статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачалась виплата суддям вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, виключено згідно із Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Задовольняючи позов, окружний суд виходив з того, що право на відставку позивач реалізував до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким було виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тому вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою має бути виплачена.

Приймаючи протилежне рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд вважав, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги, оскільки на момент виходу у відставку позивача Законом України «Про судоустрій і статус суддів» виплату такої допомоги не передбачено, а відтак відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій щодо звуження змісту та обсягу прав позивача.

Згідно зі статтею 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (у редакції, що діяла станом на час подання позивачем заяви про відставку; далі - Закон № 2453-VI ) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною 1 статті 136 цього Закону було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Водночас Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII (далі - Закон №1166-VII), внесено зміни до Закону №2453-VI та виключено статтю 136 Закону (пункт 28 розділу ІІ №1166-VII), яка передбачала права судді на отримання вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку. Згідно з Прикінцевими положеннями Закону №1166-VII зміни, передбачені розділом II, набирають чинності з 01 квітня 2014 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними у встановленому порядку не визнавались.

Таким чином, на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (25 грудня 2014 року).

Крім того, у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

За таких обставин апеляційний суд правильно виходив з відсутності підстав для задоволення позову, доводи касаційної скарги наведених висновків суду не заперечують.

Щодо посилань позивача на безпідставну заміну складу колегії суддів під час апеляційного розгляду справи, то ці доводи спростовуються наявним в матеріалах справи розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного адміністративного суду щодо здійснення заміни судді-члена колегії з підстав перебування у відпустці та сформованим у зв'язку з цим протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 04 квітня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Зважаючи на те, що судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає наведеним критеріям, його необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.
Головчук С.В. Загородній А.Ф.