Справа № 761/31180/16-а
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/462/2016
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Служби зовнішньої розвідки України (далі по тексту відповідач), відповідно до якого просив визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожитого мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду війни ІІ групи; зобов`язати відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, як інваліду війни ІІ групи шляхом доплати 110-кратного прожиткового мінімуму до уже виплаченої суми; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.; зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2014 року позивач, на підставі відповідних наказів, був відряджений до складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових завдань). Позивач безпосередньо приймав участь в АТО. Через нервове напруження стан здоров`я позивача погіршився. В подальшому після численних обстежень позивачу встановлено діагноз: розсіяний склероз, церебро-спинальна форма, первинно-прогресуючий перебіг з розвитком правобічного помірного геміпарезу, порушення функції тазових органів за центральним типом, емоційно-вольових та когнітивних розладів. Було встановлено, що вказані захворювання пов`язані із захистом Батьківщини. Позивачу було встановлено відповідно ІІ групу інвалідності, видано посвідчення. Позивач у грудні 2015 року звернувся до відповідача із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідачем досить тривалий час проводились перевірки по пакету наданих позивачем послуг, в тому числі і оригінали відповідних Довідок стосовно інвалідності, через що у позивача виникали проблеми у закладах соціальних служб та в медичних закладах. В подальшому відповідач виплатив позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 90-кратного прожитого мінімуму, разом з тим позивачу стало відомо, що відповідач мав виплатити її в більшому розмірі. Звернення з цього приводу відповідач ігнорував, в подальшому роз`яснив, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та участі у АТО та відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожитого мінімуму. Крім того, через дії відповідача, якими затягувався розгляд питання щодо виплати одноразової грошової компенсації та визначення її розміру, позивач не зміг вчасно почати лікування, не мав коштів на нього та на реабілітацію, у зв`язку з чим останній відчував нервову напругу, дратівливість, почуття образи, обурення, приниженої гідності, бажання уникати контактів, поганий настрій, тому внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завдано і моральної шкоди. У зв`язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав, вважаючи відмову відповідача протиправною.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Так відповідач керувався виключно нормами чинного законодавства, зокрема Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що затверджений Постановою КМУ від 25.12.2013 № 975, яким і передбачається витребування серед інших документів довідки (оригіналу, а не копії) медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності. Для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму необхідно встановити, що інвалідність настала внаслідок виконання обов`язків військової служби. Для виплати такої ж допомоги в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму не потрібно встановлювати вказану обставину. У позивача в Акті огляду МСЕК МОЗ України встановлено другу групу інвалідності, причина захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. Проте Порядком не передбачено відповідності «захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини» визначенню «захворювання, пов`язане із виконанням обов`язків військової служби» чи «захворювання, отримане під час проходження військової служби чи в період проходження військової служби». З метою встановлення причини інвалідності відповідачем було зроблено ряд запитів. З врахуванням отриманих відповідей, відповідач зробив висновок, що причиною інвалідності позивача стало захворювання під час проходження ним військової служби в цілому і безпосередньо не пов`язане із виконанням ним обов`язків військової служби у період з 23.05.2014 по 18.06.2014, під час участі в антитерористичній операції. Тому відповідач вважає, що останнім не порушено вимоги чинного законодавства щодо виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму. Крім того, не доведено позивачем і завдання останньому моральної шкоди.

Суд, вислухавши пояснення сторін, об`єктивно дослідивши подані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; (п. 4, 5 ч. 2 ст. 16 Закону).

Судом встановлено, що відповідно до позивач в період з 23.05.2014 по 18.06.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі про ведення АТО с. Довгеньке, Харківської області (Довідка, видана Військовою частиною А1225 МОУ від 22.10.2014, а.с. 13).

Відповідно до Свідоцтва про хворобу № 1289-п від 01.09.2015, виданого госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю ГВМКЦ «ГВКГ» МО України, позивачу було встановлено наступний діагноз: розсіяний склероз, церебро-спинальна форма, первинно-прогресуючий перебіг з розвитком правобічного помірного геміпарезу, порушення функції тазових органів за центральним типом, емоційно-вольових та когнітивних розладів.

Вказаним Свідоцтвом також встановлено, що це захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Згідно Довідки до акта огляду МСЕК серія АВ № 0215290 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 28.10.2015, причина інвалідності захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 17).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок), затверджений Постановою КМУ від 25.12.2013, № 975.

Згідно пп. 1 п. 6 Порядку, одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у разі встановлення ІІ групи інвалідності у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Відповідно до пп. 2 п. 6 Порядку, одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у разі встановлення інвалідності II групи, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 3 Порядку).

Положеннями пункту 11 Порядку визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

-заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

-довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

-постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

-документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

-сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

-документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, відповідач листом від 21.12.2015 повідомив позивача про те, що останнім не надано оригіналу довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності (не завірену копію виписки з акта огляду МСЕК) та належної якої копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації (а.с. 19-20).

07.04.2016 відповідачем прийнято рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, про що останнього повідомлено листом за вих. № 17/1/1045 (а.с. 22).

Крім того, в матеріалах справи міститься лист Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників АТО, з якого вбачається, що остання звернулась до відповідача з клопотанням щодо вирішення питання про виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму (а.с. 23-24).

Листом від 24.05.2016 за вих. № 17/899 ПБ відповідач повідомив позивачу та вище зазначеній Державній службі, що МСЕК, видавши Довідку про встановлення групи інвалідності позивачу, вказала причину виникнення захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. Разом з тим, визначення такої причини інвалідності відсутнє в Порядку, а тому відповідач був позбавлений можливості встановити чи пов`язане захворювання позивача з виконанням останнім обов`язків військової служби чи з проходженням військової служби у відповідності до положень Порядку.

З вказаного листа також вбачається, що відповідач звертався і до Центральної ВЛК МОУ, на що ЦВЛК МОУ повідомила, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються у відповідних формулюваннях згідно Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом МОУ від 14.08.2008 № 402 (далі по тексту - Положення).

Відповідно до пп. 21.5. Положення, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань;

ґ) "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести початок захворювання на період перебування в діючій армії.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що причина інвалідності у вищевказаній довідці до акта огляду МСЕК серії АВ № 0215290 не дала змогу відповідачеві зробити висновок стосовно того чи пов`язане захворювання позивача з виконання ним обов`язків військової служби чи проходження ним військової служби в розумінні Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 № 975.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України.

Отже, враховуючи вище викладене та відсутність чіткої вказівки в Довідці на те, що захворювання позивача настало внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, суд приходить до висновку, що відповідач вірно дійшов висновку про те, що інвалідність позивача настала в період проходження ним військової служби, та здійснив виплату останньому у відповідності до пп. 2 п. 6 Порядку та підпункту «ґ» п. 21.5 Глави 21 Розділу ІІ Наказу №м 402 Міністервства оборони від 14.08.2008.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожитого мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду війни ІІ групи та зобов`язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, як інваліду війни ІІ групи шляхом доплати 110-кратного прожиткового мінімуму до уже виплаченої суми, а також вимоги щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно положень ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не було доведено протиправність дій останнього.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 14, 18, 158-163, 167, 181, 254, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму як інваліду 2 групи та стягнення моральної шкоди, залишити без задоволення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: