Справа № 235/7528/16-а
Суддя: Назаренко Г. В.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/217/16
Справа № 235/7528/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

при секретарі Муханової В.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

7 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, зобовязання вчинити певні дії, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області про відмову в перерахунку йому пенсії від 28 листопада 2016 року, зобовязати відповідача зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 7 травня 1971 року по 14 травня 1973 року, роботу на посаді слідчого з 6 вересня 1980 року до 26 березня 1993 року, а також здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 19 жовтня 2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

В судове засіданні позивач не зявився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що до спірних правовідносин повинні застосовуватись правові норми, чинні на момент виникнення таких правовідносин, при обчисленні щомісячного грошового утримання судді у відставці Управлінням ніяких порушень на законодавчому рівні не здійснено, Управління діє в рамках діючого законодавства та додаткових складових до стажу роботи не вправі враховувати. Посилання позивача на не існуючі на момент виникнення спірних відносин нормативно-правові акти, які втратили чинність не є припустимим. Постанова КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 1097 від 01.02.2010 року. Закон України «Про статус суддів» № 2862-ХП від 15.12.1992 року також втратив чинність.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 в період з 26 березня 1993 року по 18 жовтня 2016 року працював суддею Красноармійського міського суду Донецької області,судді Красноарміського міськрайонного суду Донецької області, заступником голови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

На підставі Постанови Верховної ОСОБА_5 України від 22.09.2016р. № 1600-УШ наказом голови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 11-к/г від 18 жовтня 2016 року позивач був звільнений з займаної посади у звязку з виходом у відставку згідно пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України.

19 жовтня 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_3 обєднаного Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно розпордядження № 163350 від 25.10.2016р. вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 86% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. В розпорядженні зазначено, що загальний трудовий стаж (повний) складає 25 років 5 місяців 18 днів. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді (23 роки 6 місяців 24 дні), військова служба (2 роки 8 днів).

При цьому відповідач допустив помилку при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86%, взявши для розрахунку тільки стаж роботи на посаді судді (23 роки 6 місяців 24 дні), не зарахувавши календарний період проходження строкової військової служби (2 роки 8 днів).

24 листопада 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача ОСОБА_3 обєднаного Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області з заявою про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 86% на 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді.

28 листопада 2016 року відповідачем було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії, в якому зазначено, що розмір процентів визначено від стажу роботи з 26 березня 1993 року по 18 жовтня 216 року на посаді судді Красноармійського міськраойнн6ого суду, який складає 23 роки 06 місяців 24 дні та розраховано відповідно до п. 1 ст. 131 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Встановивши обставини справи, суд вважає за необхідне перейти до визначення правового регулювання спірних правовідносин та оцінки доказів.

Право на відставку судді визначено Законом України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі Закон №2453-VI).

Відповідно до частини 1 статті 109 Закону №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з вимогами статті 131 Закону №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України; члена ВРУ, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державного і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 Постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної ОСОБА_5 України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З досліджених в судовому засіданні документів: копій трудової книжки, військового квитка, диплому про вищу юридичну освіту, наказу по особового складу вбачається, що позивач ОСОБА_4:

- з 7 травня 1971 року по 14 травня 1973 року проходив строкову військову службу (стаж 2 роки 8 днів);

- з 6 вересня 1980 року по 26 березня 1993 року слідчий Красноармійського МВВС УМВС України в Донецькій області (стаж 13 років 6 місяців 20 днів);

- з 26 березня 1993 року по 18 жовтня 2016 року суддя Красноармійського міського суду Донецької області, суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, заступник голови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області (стаж 23 роки 6 місяців 24 дні).

Тобто, стаж роботи позивача на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 39 років 1 місяць 22 дні.

У звязку з чим, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання позивача повинно складати 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 86% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 7 травня 1971 року по 14 травня 1973 року, роботу на посаді слідчого з 6 вересня 1980 року по 26 березня 1993 року, порушив Конституцію України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 71, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_2 від 28 листопада 2016 року.

Зобов'язати Красноармійське обєднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 7 травня 1971 року по 14 травня 1973 року, роботу на посаді слідчого з 6 вересня 1980 року до 26 березня 1993 року.

Зобовязати Красноармійське обєднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_2 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 19 жовтня 2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

На постанову суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Встановити строк для подання субєктом владних відповідачем до суду звіту про виконання постанови один місяць, перебіг якого починається з дня набрання постановою законної сили.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 26 грудня 2016 року. Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 30 грудня 2016 року.

Суддя Г.В. Назаренко