Справа № 806/10407/11
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м.Житомир справа № 806/10407/11

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М., суддів Капинос О.В., Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Коваль О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобовязання утриматися від вчинення дій

встановив:

25 листопада 2011 року до Коростенського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - ОСОБА_3 ОДПІ) про визнання дій неправомірними, зобовязання утриматися від вчинення дій.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 4 жовтня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії ОСОБА_3 ОДПІ Житомирської області відносно заяви ОСОБА_1 у частині здійснення податкового обліку без застосування індивідуального ідентифікаційного номеру, виключення індивідуального ідентифікаційного номера та всієї інформації відносно нього з інформаційного фонду Державного реєстру та Державного реєстру, здійснення його обліку на паперових носіях за прізвищем, імям, по батькові, не вказуючи серію та номер його паспорта. Зобовязано не вчиняти протиправних дій службовими особами ОСОБА_3 ОДПІ Житомирської області відносно ОСОБА_1 щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації відносно нього. Зобовязано ОСОБА_3 ОДПІ Житомирської області виключити з інформаційного фонду Державного реєстру відомості про індивідуальний ідентифікаційний номер і загальні відомості про ОСОБА_1

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 5 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 ОДПІ задоволено частково, постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 4 жовтня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 вересня 2015 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобовязання утриматися від вчинення дій, передано на розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2015 року (суддя Сичова О.П.) прийнято справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду.

22 вересня 2016 року проведено повторний автоматичний розподіл адміністративної справи №806/10407/11 у звязку із задоволенням заяви про самовідвід головуючого судді Сичової О.П. від 21 вересня 2016 року.

Після проведення повторного автоматичного розподілу справу передано колегії суддів у складі головуючого судді Гуріна Д.М., суддів Капинос О.В., Шимоновича Р.М.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року прийнято справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду.

Під час нового розгляду справи позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій позивач просить: 1. Визнати неправомірними дії ОСОБА_3 ОДПІ, які полягають у включенні реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_1 до інформаційного фонду Державного реєстру платників податків фізичних осіб, як громадянина, який через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера. 2. Зобовязати ОСОБА_3 ОДПІ виключити з державного реєстру фізичних осіб платників податків відомості про ІПН і загальні відомості, щодо ОСОБА_1 3. Зобовязати утриматися від вчинення протиправних дій службовим особам ОСОБА_3 ОДПІ відносно ОСОБА_1 щодо: збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про ОСОБА_1 4. Зобовязати ОСОБА_3 ОДПІ виключити з окремого реєстру (особливого) реєстру громадян, які через свої релігійні переконання відмовились від ІПН, виключити інформацію щодо паспортних даних ОСОБА_1 по серії та номеру паспорта. Знищити облікову картку персонального обліку, ВІП карти та інші електронні носії і всю інформацію. Надати підтверджуючі юридичні документи, що все виконано. 5. Зобовязати ОСОБА_3 ОДПІ вести облік на паперових носіях за раніше встановленою формою обліку 8ДР. 6. Зобовязати ДФС України виключити ІПН, всю інформацію про ОСОБА_1 з державного реєстру фізичних осіб платників податків, включаючи серію та номер паспорту, всі обліки в тому числі окремий та особливий, вести облік на паперових носіях за раніше встановленою формою обліку 8ДР. 7. Зобовязати ДФС України та ОСОБА_3 ОДПІ не закрити, а взагалі скасувати та видалити з усіх реєстрів та баз ІПН № так як позивач ОСОБА_1 заяву згідно форми №В2 взагалі не подавав. Юридичних доказів подачі позивачем даної заяви за вказаною формою ОСОБА_1 надано не було. 8. Зобовязати ДФС України та ОСОБА_3 ОДПІ в номерній довідці за Ф.№ВЗ від 18 липня 2005 року, яку ОСОБА_1 отримав за номером 0626362 від 21 липня 2005 року видалити з усіх реєстрів і поставити інший номер дати відмітки, поставити гербову печатку в паспорті (особливі відмітки) ОСОБА_3 ОДПІ. 9. Зобовязати ДФС України згідно пункту 5 Розділу 4 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженої наказам №779 як власника та адміністратора Державного реєстру надати витяг (довідку), що ОСОБА_1 не перебуває у Державному реєстрі, не в окремому не в особливому. Даний документ завірити мокрою гербовою печаткою. 10. Допустити до негайного виконання рішення суду (Том №3, а.с. 215, №4 а.с.28).

Заяву про уточнення позовних вимог прийнято судом.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з урахуванням поданих уточнень. В обґрунтування позовних вимог пояснив, що у 1994 році йому незаконно був привласнений ПІН без його заяви, тобто без його відома та власного волевиявлення. ОСОБА_3 ОДПІ до даного часу не надано копії заяви та інших матеріалів позивачу та до суду. Крім того позивач пояснив, що згідно з відміткою в паспорті, він з 2005 року має право здійснювати будь-які платежі без застосування ідентифікаційного номеру, у звязку з чим у 2010-2011 роках неодноразово звертався до відповідача із вимогою вести його облік, як платника податків, за раніше встановленою формою на паперових носіях та з вимогою про відмову від оформлення довідки Ф №В3. Окрім того позивач посилається на те, що ОСОБА_3 ОДПІ здійснює облік за даними Державного реєстру, та неправомірно відмовляє йому у здійсненні податкового обліку відповідно до Закону України від 22 грудня 1994 року №320/94-ВР «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів» без застосування індивідуального номеру, виключивши індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію відносно ОСОБА_1 з Державного реєстру, здійснювати облік позивача на паперових носіях за прізвищем, імям, по батькові, не вказуючи серію та номер паспорту. Крім того позивач вважає за необхідне зобовязати службових осіб відповідача утриматися від збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації відносно нього, що є порушенням статті 32 Конституції України та зобовязати ОСОБА_3 ОДПІ виключити з інформаційного фонду Державного реєстру відомості про індивідуальний ідентифікаційний податковий номер і загальні відомості щодо позивача. Окрім того в обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що з 2005 року по даний час всупереч його вимог та написаних заяв ОСОБА_3 ОДПІ продовжує обліковувати його не на паперових носіях, а за ПІБ, серією та номером паспорту, що, на думку позивача, є грубим порушенням його прав, заяви Ф.№В2 позивач не заповнював, та навпаки написав власноручно заяву щоб його зняли з усіх обліків і обліковували без використання серії та номера паспорта, при цьому позивач повернув свій ІПН, після цього позивачу надали Ф.№ВЗ. поставивши номер 0626362 від 21 липня 2005 року. У паспортному відділі позивачу була проставлена відмітка, що він має право здійснювати будь які платежі. Протягом 2010 року по даний час ОСОБА_3 ОДПІ порушує всі норми Законів України, Конституцію України, ОСОБА_4 України «Про захист персональних даних» 2010 року. Без згоди позивача веде облік, зберігання і використовує персональні дані, таким чином ОСОБА_3 ОДПІ здійснює контроль, а надалі, на думку позивача, відповідач буде займатися управлінням не тільки його даними, а і ним самим. ОСОБА_3 ОДПІ після зняття ІПН знову пропонує написати заяву за формою №1П на підставі якої вносяться дані до окремого Державного реєстру і знову хоче обліковувати за серією номером паспорта, знову без волевиявлення позивача. Згідно відповіді №4927/18-02 від 10 квітня 2012 року ОСОБА_3 ОДПІ повідомлено, що заяв позивача, які він писав не має, вони знищені за терміном зберігання. Станом на день звернення щодо реалізації його права здійснювати будь-які платежі без ІПН порядок формування Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів було врегульовано Законом України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів» від 22 грудня 1994 року №320-ВР (із змінами, внесеними згідно Закону України №1003-14 від 16 липня 1999 року та Порядком внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обовязкових платежів, затвердженого спільним наказом від 19 жовтня 2004 року №602/1226 Державної податкової адміністрації України та МВС України. У вказаних нормативних актах визначено, що для осіб, які через свої релігійні переконання або інші переконання відмовляються від прийняття ІПН та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обовязкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі, без ІПН. За приписами підпункту 1.3 пункту 1 Порядку від 19 жовтня 2004 року №602/1226, громадяни України, які відмовились від прийняття ІПН, обліковуються як платники податків та інших обовязкових платежів за серією і номером паспорта. Проте вказана норма, на думку позивача, суперечить положенням Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обовязкових платежів» №320/94-ВР, який має вищу юридичну силу. ОСОБА_4 також не передбачає обліку таких громадян за серією і номером паспорта. Тобто, на думку позивача, він має безумовне право на скасування ІПН та виключення повязаної з ним інформації із Державного реєстру з усіма відповідними наслідками, зокрема, збереження раніше встановленої форми обліку платників податків та інших обовязкових платежів. Позивач у своїх доводах посилається на позицію викладену в рішеннях Верховного Суду України, зокрема у постанові від 28 березня 2013 року у справі №21-20а13 та постанові від 28 травня 2013 року №21-135а13.

З прийняттям Податкового кодексу України позивач вважає порушеним своє право на здійснення податкового обліку за раніше встановленими формами, оскільки у звязку із набранням чинності з 1 січня 2011 року Податковим кодексом України втратив чинність ОСОБА_4 України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів», а відповідно до пункту 63.2 статті 63 Податкового кодексу України взяттю на облік або реєстрації підлягають всі платники податків. Відповідно до вимог статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Заява про відмову від перереєстрації подається громадянами, котрі раніше уже відмовились від ІПН у випадках, коли ОДПІ вимагає оформлення повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової катки ф.№1П, тобто реєстрації і обліку в окремому реєстрі Держреєстру фізичних осіб за серією та номером паспорта, що є неприпустимо для віруючих. Вказана вимога ОДПІ не відповідає законодавству, оскільки згідно абзацу 1.2 пункту 5 статті 70 Податкового кодексу України обовязок подавати повідомлення покладається лише на платників податків, по відношенню до яких раніше не формувалася «облікова картка платників податків» і «яка не включена в Держреєстр». Тобто, реєстрація обовязкова для осіб, які одночасно відповідають двом вимогам: по відношенню до яких не формувалася раніше картка і які не включені до реєстру. Проте кожен із тих, у кого немає ПІН, у тому числі і позивач, у свій час відмовилися від ІПН через ОДПІ. У звязку з цим облікова картка на позивача формувалася, і цього ж року у паспорті позивача була зроблена відмітка в якій не зазначено про те, що ОДПІ буде обліковувати його по серії та номеру паспорта. Це, в свою чергу є доказом того, що картка по відношенню до позивача формувалась, тобто вищевказана норма ПКУ не зобовязує, на думку позивача, повторно звертатися для реєстрації. Для доказу позивачем надано картку Ф-№1, яку він відмовився заповнювати і подавати. Вважає, що у цьому випадку, коли він офіційно повідомив про відмову від ІПН ОДПІ, вся інформація з Держреєстру відносно нього підлягає виключенню, і не лише ІПН, а вся інформація. Це дає право на поновлення права громадян на раніше встановлені форми податкового обліку, забезпечення права на відмову від автоматичної обробки персональних даних та добровільності у використанні електронних засобів ідентифікації громадян. На думку позивача, прийняття будь-якого номера, це є відмова від свого імені, а він від імені ніколи не відмовлявся. Позивач пояснив, що здійснення ОСОБА_3 ОДПІ обліку за серією і номером паспорта автоматично позбавляє його імені, яке йому було дано при хрещенні. Отже, зафіксована у Податковому кодексі України альтернативна форма обліку за прізвищем імям по батькові і серією та номером діючого паспорта для фізичних осіб які через релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, та повідомили про це відповідний орган податкової служби і мають відмітку у паспорті є єдиною прийнятною альтернативою для гарантування конституційних прав віруючих громадян. Своїми діями відповідач позбавляє позивача права здійснювати комунальні платежі, оформлювати документи по БТІ та інше. Відповідач не надав жодного доказу, що обліковує позивача законно. У штампі, який проставлено у паспорті позивача, зазначено, що він має право здійснювати будь-які платежі. У цьому штампі не зазначено, про облік позивача за серією і номером паспорта. Позивач посилається на те, що при виїзді за кордон у нього виникають проблеми з обліками ОДПІ, оскільки йому відмовляють у вїзді в інші країни. До даного часу на всі його звернення він не підписав повідомлення форми №1П, ІПН він ніколи не використовував після зняття (з 2005 року). ОДПІ до даного часу не надала позивачу витяг з реєстрів. Підтвердження цьому є у справі 5 висновків експертизи, які свідчать про небезпеку ІПН у якому є число 666 (антихриста). До даного часу ОДПІ не надала жодного доказу, що обліковує позивача в окремому та особливому реєстрах законно.

Представник відповідача у судовому засіданні та у письмових запереченнях на адміністративний позов (Том №2 а.с.196-197) проти заявленого позову заперечувала з підстав, що викладені у письмових запереченнях. У судовому засіданні представник позивача пояснював, що у 2005 році за заявою ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОДПІ позивачу надано право здійснювати будь-які платежі без застосування ідентифікаційного номеру, про що в паспорті позивача, в розділі «особливі відмітки» був поставлений відповідний штамп. ОСОБА_1 за своїми релігійними переконаннями і на основі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обовязкових платежів» від 16 липня 1999 року №1003-ХІV протягом 2010-2011 років неодноразово звертався до ОСОБА_3 ОДПІ із письмовими заявами з вимогою вести його облік як платника податків за раніше встановленою формою - на паперових носіях, без застосування індивідуального податкового номеру, що нібито був присвоєний йому незаконно без його відома, як стверджується у позовній заяві, однак ніяких підтверджуючих документів про даний факт позивачем не додано. На звернення позивача ОСОБА_3 ОДПІ направляла листи, в яких було розяснено, що для платників податків які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття податкового номера облікової картки фізичної особи, передбачена альтернативна форма обліку, яка здійснюється відповідно до Податкового кодексу України та щодо необхідності звернутися до податкового органу для написання заяви за формою 1П для здійснення реєстрації в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. Також ОСОБА_1 неодноразово було повідомлено про те, що індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію відносно нього з інформаційного фонду Державного реєстру та державного реєстру ОСОБА_3 ОДПІ виключено. Підставою для ведення обліку щодо осіб які відмовились від ІПН є самостійно подана заява за формою 1П на підставі якої вносяться дані до окремого реєстру Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, однак позивач такої заяви до ОСОБА_3 ОДПІ не подавав, тому його дані в єдиному Державному реєстрі відсутні. Відповідно до постанови Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Житомирській області про закінчення виконавчого провадження ВП №39127969 від 29 лютого 2013 року по виконавчому листу №2-а10407/11 від 15 травня 2013 року встановлено повне виконання судових рішень першої та апеляційної інстанцій від 4 жовтня 2012 року та від 13 лютого 2013 року, щодо зобовязання не вчиняти протиправні дії службовими особами ОСОБА_3 ОДПІ відносно ОСОБА_1 щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації відносно нього. Зобовязання виключити з інформаційного фонду Державного реєстру відомості про індивідуальний ідентифікаційний податковий номер і загальні відомості про ОСОБА_1 Крім того, про відсутність індивідуального ідентифікаційного номера та відомостей відносно ОСОБА_1 в Державному реєстрі та окремому реєстрі Державного реєстру платників податків, позивачу було повідомлено Головним управлінням Міндоходів у Житомирській області листом від 25 грудня 2013 року №14998/8/18-003 та листом Міністерства доходів і зборів України від 18 лютого 2014 року №1034.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від ідентифікаційного номеру та має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру, про що до його паспорту внесено відповідний запис за №06262362 (Том №2 а.с.123, Том №4 а.с.53).

Вказане право позивач здобув у 2005 році на підставі написаної ним заяви до ОСОБА_3 ОДПІ (Том №2 а.с.121).

Вважаючи, що його облік, як платника податків, відповідач здійснює за прізвищем, імям, по батькові, серією та номером паспорту, у 2010-2011 роках позивач неодноразово звертався до ОСОБА_3 ОДПІ Житомирської області із заявами з вимогою здійснювати такий облік за раніше встановленою формою - на паперових носіях, без зазначення серії та номеру паспорту.

На звернення позивача ОСОБА_3 ОДПІ направляла листи, в яких було розяснено, що облік платників податків які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття податкового номера облікової картки фізичної особи, передбачена альтернативна форма обліку, яка здійснюється відповідно до Податкового кодексу України, але для ведення такого обліку необхідно звернутися до податкового органу для написання заяви за формою 1П для здійснення реєстрації в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків.

На думку позивача, протягом 2010 року та по даний час ОСОБА_3 ОДПІ порушує законодавство та права позивача і без його згоди веде облік, зберігання і використовує його персональні дані, хоча позивач у 2005 році відмовився від ІПН, податковий орган знову пропонує написати заяву за формою №1П на підставі якої вносяться дані до окремого Державного реєстру і знову має намір обліковувати позивача за серією і номером паспорта. Перелічені дії ОСОБА_3 ОДПІ, на думку позивача, порушують його права, гарантовані Конституцією України, а збір та обробка даних про фізичну особу без її згоди суперечить положенням Закону України від 1 червня 2010 року №2297-VI «Про захист персональних даних».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Вищим адміністративним судом України встановлено, що розглядаючи справу по суті, суди попередніх інстанцій, приймаючи рішення у справі не перевірили обґрунтованість вимог позивача щодо наявності у нього індивідуального податкового номера, яким чином ведеться облік позивача у ОСОБА_3 ОДПІ за номером та серією паспорта чи за індивідуальним податковим номером та до яких реєстрів податкового обліку внесений позивач. Окрім того, судами попередніх інстанцій не встановлено чи існує реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1, за яким він включений до інформаційного фонду Державного реєстру. ОСОБА_4 обставини мають суттєве значення для правильного вирішення вимог про виключення індивідуального ідентифікаційного номеру позивача з Державного реєстру.

Відповідно до частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Стосовно позовних вимог позивача щодо визнання неправомірними дій ОСОБА_3 ОДПІ які полягають у включенні реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_1 до інформаційного фонду Державного реєстру платників податків фізичних осіб, як громадянина, який через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера. Зобовязання ОСОБА_3 ОДПІ виключити з державного реєстру фізичних осіб платників податків відомості про ІПН і загальні відомості, щодо ОСОБА_1 Зобовязання ОСОБА_3 ОДПІ не закрити, а взагалі скасувати та видалити з усіх реєстрів та баз ІПН №. Зобовязання утриматися від вчинення протиправних дій службовим особам ОСОБА_3 ОДПІ відносно ОСОБА_1 щодо: збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, 23 липня 1997 року позивачу ОСОБА_3 МРВ УМВС України в Житомирській області виданий паспорт громадянина України ВМ385467, відповідно до якого позивач 28 серпня 1987 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Том №2 а.с.122-123).

До 2005 року громадянин ОСОБА_1 перебував на обліку в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обовязкових платежів за ідентифікаційним номером НОМЕР_1, який був закритий у 2005 році на підставі поданої заяви за формою №В2. Відмова ОСОБА_1 від ідентифікаційного номера відбулась відповідно до вимог чинного на той час Порядку внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи платника податків та інших обовязкових платежів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року №602/1226, затвердженого в Міністерстві юстиції України від 20 жовтня 2004 року за №1345/9944 (втратив чинність на підставі спільного наказу Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2010 року №955/628).

Відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви форми №В2 від 18 липня 2005 року у паспорт громадянина ОСОБА_1 21 липня 2005 року було внесено відмітку про наявність у нього права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Як вже було встановлено судом постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 4 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року, зобовязано ОСОБА_3 ОДПІ виключити з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків, загальні відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків та загальні відомості про ОСОБА_1

Відповідно до постанови Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ у Житомирській області про закінчення виконавчого провадження ВП №39127969 від 29 лютого 2013 року по виконавчому листу №2-а-10407/11 від 15 травня 2013 року встановлено повне виконання судових рішень першої та апеляційної інстанції від 4 жовтня 2012 року та від 13 лютого 2013 року про зобовязання не вчиняти протиправні дії службовими особами ОСОБА_3 ОДПІ відносно ОСОБА_1 щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації відносно нього. Зобовязання виключити з інформаційного фонду Державного реєстру відомості про індивідуальний податковий номер і загальні відомості про ОСОБА_1 (Том №4 а.с.57).

Отже, зазначені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій від 4 жовтня 2012 року та від 13 лютого 2013 року у справі №2-а-10407/11 та постанова відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ у Житомирській області про закінчення виконавчого провадження ВП №39127969 від 29 серпня 2013 року по виконавчому листу №2-а-10407/11 від 15 травня 2013 року підтверджують те, що громадянин ОСОБА_1 на обліку у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, а також в окремому реєстрі Державного реєстру не перебуває, а всю інформацію відносно нього з інформаційного фонду Державного реєстру та державного реєстру ОСОБА_3 ОДПІ виключено.

У матеріалах справи міститься лист ОСОБА_3 ОДПІ від 16 червня 2014 року №5441/11 яким надано відповідь ОСОБА_1 на його заяву від 6 червня 2014 року (Том №2 а.с.203) щодо того, що з інформаційного фонду Державного реєстру та державного реєстру ОСОБА_3 ОДПІ виключено відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків і загальні відомості про реєстраційний номер облікової картки платника і загальні відомості відносно ОСОБА_1 Так як позивач не був субєктом підприємницької діяльності, тому його персональні дані в ОСОБА_3 ОДПІ не обліковуються, не обробляються та не використовуються (Том №2 а.с.202).

Крім того у матеріалах справи також міститься лист ОСОБА_3 ОДПІ від 24 лютого 2015 року №2316/11, надісланий на адресу ОСОБА_1 як відповідь на його лист від 9 лютого 2015 року, у якому повідомляється, що ОСОБА_1 персонально не подавав заяву у паперовому вигляді за формою №1П та його персональні дані в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та в державному реєстрі ОСОБА_3 ОДПІ не обробляються та не використовуються (Том №2 а.с.200). Аналогічна відповідь міститься також у листі ОСОБА_3 ОДПІ від 5 лютого 2015 року №1612/10/11 на звернення позивача від 22 січня 2015 року щодо виключення персональних даних з державного реєстру фізичних осіб (Том №2 а.с.204-205).

Стосовно доводів позивача щодо надання відповідачем заяв відповідно до яких позивачу було присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника та інших заяв.

Заяв про згоду чи бажання отримати реєстраційний номер облікової картки платника податків від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ОДПІ не надходило.

Як вбачається з листа ОСОБА_3 ОДПІ від 8 лютого 2016 року №1210/10, отриманого на запит суду, стосовно надання заяви ОСОБА_1 про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків а також інших заяв ОСОБА_3 ОДПІ повідомляє, що згідно з наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» від 12 квітня 2012 року №578/5, заяви зберігаються на протязі пяти років а потім знищуються. Відповідно надати копії заяв не має можливості, оскільки термін зберігання документів сплив. Складання наказу або розпорядження відносно присвоєння громадянам реєстраційного номеру та щодо вилучення інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків не передбачено чинним законодавством України. Присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків проводиться виключно за заявою поданою до податкових органів платником податків самостійно. Окремий реєстр громадян які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків ведеться у відповідності до статті 70 Податкового кодексу України. Щодо журналу обліку реєстрації громадян, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, то згідно із наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» від 12 квітня 2012 року №578/5, заяви зберігаються на протязі пяти років а потім знищуються, у звязку із чим зробити виписку з даного журналу не має можливості. З 21 липня 2005 року виключено індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію відносно позивача з інформаційного фонду Державного реєстру та ОСОБА_3 ОДПІ про що свідчить відмітка у паспорті у розділі «особливі відмітки» (Том №2 а.с.220).

Державна фіскальна служба України на запити суду у листі Державної фіскальної служби України від 11 листопада 2016 року №19475/5/99-99-08-02-02-16 також повідомила, що станом на 2 листопада 2016 року ОСОБА_1 на обліку у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, а також в окремому реєстрі Державного реєстру не перебуває (Том №4, а.с. 106).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що після написання заяви про відмову від ідентифікаційного номера у 2005 році та після виконання рішень судів у справі №2-а-10407/11, на даний час відомості про громадянина ОСОБА_1 не включені до Державного реєстру фізичних осіб платників податків, та у тому числі до окремого реєстру Державного реєстру, оскільки для забезпечення обліку громадяни повинні самостійно подавати заяву за формою 1П та здійснити реєстрацію в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб платників податків, згідно вимог чинного законодавства, а громадянин ОСОБА_1 такої заяви до ОСОБА_3 ОДПІ з набранням чинності Податковим кодексом України не подавав, що не заперечується сторонами, тому його дані в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб платників податків відсутні. Відповідно на обліку у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, та у тому числі в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб платників податків позивач не перебуває.

ОСОБА_1 неодноразово було повідомлено про те, що індивідуальний номер та всю інформацію відносно нього з інформаційного фонду Державного реєстру та державного реєстру ОСОБА_3 ОДПІ виключено. У матеріалах справи містяться відповіді ОСОБА_3 ОДПІ за №7127/11 від 25 травня 2015 року, №2316/11 від 24 лютого 2015 року, №5441/11 від 16 червня 2014 року, №1612/11 від 5 лютого 2015 року, №1883/11 від 26 лютого 2014 року (Том №2 а.с.198, 200, 202, 204, 214, Том №3 а.с.249).

Крім того, про відсутність індивідуального ідентифікаційного номера та відомостей відносно ОСОБА_1 в Державному реєстрі та окремому реєстрі Державного реєстру платників податків, позивачу було повідомлено Головним управлінням Міндоходів у Житомирській області листом від 25 грудня 2013 року №14998/8/18-003 та Міністерством доходів і зборів України листом від 18 лютого 2014 року №1034 (Том №2 а.с.216-217).

Стосовно картки персонального обліку ОСОБА_1, то відповідачем зазначено що вказана картка ніколи не існувала, а облік паперових носіїв у ОСОБА_3 ОДПІ відсутній і здійснюється виключно у електронній формі (Том №3 а.с.59).

Окрім того у матеріалах справи міститься лист Житомирської ОДПІ від 25 жовтня 2016 року №19040/9/06-25-08-01, надісланий на запит суду, у якому Житомирська ОДПІ повідомляє, що ОСОБА_1 відсутній у базі даних Державного реєстру фізичних осіб Житомирської ОДПІ як по реєстраційному номеру облікової картки платника податків, так і по серії та номеру паспорта (Том №4 а.с.1).

Стосовно оподаткування пенсії ОСОБА_1 податком на доходи фізичних осіб та військовим збором суд зазначає наступне.

Одним з доводів позивача про те, що його облік ведеться є те, що територіальному органу пенсійного фонду відомі серія та номер його паспорта.

На запит суду щодо цієї обставини Державна фіскальна служба України надала відповідь у листі від 11 листопада 2016 року №19475/5/99-99-08-02-02-16, де повідомляє про те, що згідно з інформаційним фондом Державного реєстру податковий агент Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначив у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за період І-ІІІ квартали 2015 року за серією та номером паспорта ВП 385467 фізичну особу, яка на обліку в окремому реєстрі Державного реєстру не перебуває (Том №4, а.с. 106).

Отже, отримана судом інформація спростовує твердження позивача про ведення його обліку, оскільки зазначення податковим агентом серії та номера паспорта особи не свідчить про те, що така особа зареєстрована в Державному реєстрі.

Розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманого з них податку (ф.1-ДФ) відповідно до пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України подають особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів.

У матеріалах справи також міститься лист Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11 листопада 2016 року №1924/Ж-11, у якому щодо звернення позивача про оподаткування його пенсії повідомляється наступне. Відповідно до статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування починаючи з 1 січня 2015 року є загальний оподатковуваний дохід, зокрема, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із Законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати) у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Отже, базою оподаткування у 2015 році були суми пенсій або щомісячного грошового утримання, розмір яких перевищував 3654 грн 00 коп. на місяць.

Оскільки, загальний розмір пенсії ОСОБА_1 у 2015 році становив 4564 грн 93 коп., та перевищував 3654 грн 00 коп., тому з лютого 2015 року оподаткуванню підлягала пенсія у сумі 910 грн 93 коп. (4564 грн 93 коп.-3654 грн 00 коп.) до якої застосовувалась ставка 15%. Розмір податку на доходи фізичних осіб складав 136 грн 64 коп. (910 грн 93 коп. х 15%) щомісячно.

Ставка військового збору становила 1,5% бази оподаткування. Розмір військового збору з пенсії ОСОБА_1 складав 13 грн 66 коп. (910 грн 93 коп. х 1,5 %) щомісячно.

Таким чином, пенсія з 1 лютого 2015 року до 31 серпня 2015 року виплачувалась позивачу у розмірі 4414 грн 63 коп. (4564 грн 93 коп. 136 грн 64 коп. 13 грн 66 коп.).

Законом України від 17 липня 2015 року №653-VIII «Про внесення змін до статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування пенсій інвалідів війни та деяких інших категорій осіб» доповнено підпункт 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України нормою, відповідно до якої положення цього підпункту не застосовуються до пенсій, призначених учасникам бойових дій у період Другої світової війни, інвалідам війни та особам, на яких поширюються чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так як позивач є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з виконанням службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з 1 вересня 2015 року з його пенсії не справляється податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Починаючи з 1 вересня 2015 року і до даного часу пенсія ОСОБА_1 виплачується у повному розмірі, тобто у сумі 4564 грн 93 коп., про що зазначено у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (Том №4 а.с.122-123).

Із даного питання позивачу на його звернення Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області вже були надані розяснення листами від 4 березня 2015 року №216/Ж-11 та від 4 квітня 2016 року №553/Ж-11 (Том №3 а.с.68-70, 72-73).

Наведені у листі Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області обставини лише свідчать про те, що податковий агент виконував покладений на нього обовязок з відрахування податків і зборів. Однак, відрахування податковим агентом податків і зборів із суми отриманих доходів на користь бюджету, не свідчить про те, що особа з якої такі суми відраховані включена до Державного реєстру чи до окремого реєстру і облік такої особи ведеться органами податкової інспекції.

Стосовно позовних вимог про зобовязання ОСОБА_3 ОДПІ виключити з окремого реєстру (особливого) реєстру громадян, які через свої релігійні переконання відмовились від ІПН, виключити інформацію щодо паспортних даних ОСОБА_1 по серії та номеру паспорта. Знищити облікову картку персонального обліку, ВІП карти та інші електронні носії і всю інформацію. Надати підтверджуючі юридичні документи, що все виконано. Зобовязання ОСОБА_3 ОДПІ вести облік на паперових носіях за раніше встановленою формою обліку 8ДР суд зазначає наступне.

Статтею 35 Конституції України кожному гарантоване право на свободу світогляду і віросповідання.

Разом з тим, обовязок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, визначено у статті 67 Конституції України.

Відповідно до положень пункту 63.6 статті 63 Податкового кодексу України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами. Порядок визначення податкового номера встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, імям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з положеннями пункту 70.1 статті 70 Податкового кодексу України облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, імям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Пунктом 70.5 статті 70 Податкового кодексу України встановлено, що фізична особа - платник податків, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобовязана особисто подати відповідному контролюючому органу повідомлення та документи для забезпечення її обліку за прізвищем, імям, по батькові і серією та номером паспорта, а також предявити паспорт. Для заповнення облікової картки фізичної особи-платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу. Для заповнення повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) використовуються дані паспорта.

Отже, для здійснення обліку фізичних осіб-платників податків, які через свої релігійні переконання в установленому законом порядку відмовились від використання ідентифікаційного номера - використовується прізвище, імя, по батькові, а також серія та номер паспорта. Облік таких осіб ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, імям, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України.

При цьому Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджене наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 грудня 2013 року №779, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 26 грудні 2013 року за №2211/24743, чітко встановлює форму повідомлення, яке має подати фізична особа відповідному органу державної податкової служби у разі якщо вона через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, а саме, зазначене повідомлення подається за формою №1П, яка є додатком №8 до зазначеного Положення.

Судом встановлено, що позивач, після набрання чинності з 1 січня 2011 року Податковим кодексом України, не звертався до ОСОБА_3 ОДПІ із заявою фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків за формою №1П, яка є додатком 8 до Положення №779, більше того позивач категорично відмовляється це зробити з посиланням на те, що у 2005 році ним уже подавалась заява про відмову від ІПН і, як вважає позивач, він не зобовязаний повторно подавати аналогічну заяву та продовжує стверджувати про обовязок контролюючого органу вести його облік як того вимагає ОСОБА_4 України від 22 грудня 1994 року №320/94-ВР «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів», тобто без застосування індивідуального номеру, виключивши індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію відносно ОСОБА_1 з Державного реєстру, здійснювати облік позивача на паперових носіях за прізвищем, імям, по батькові, не вказуючи серію та номер паспорта.

Крім того, позивач звертався до ОСОБА_3 ОДПІ із численними заявами, в яких просив надати письмове підтвердження про знищення усіх без винятку цифрових (штрих-кодових тощо) ідентифікаторів особи позивача, про ведення податкового обліку щодо позивача за раніше встановленими формами, про знищення облікової картки платника податків, знищення інформації про позивача з реєстрів та баз даних та про те, що персональні дані позивача не передавалися і не будуть передаватися до ЄДДР, інших реєстрів та баз даних.

Стосовно обґрунтованості вимог позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Разом з тим, згідно частини 4 статті 35 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обовязків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Відповідно до статті 9 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - кожен має право на свободу думки, совісті та релігії.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоровя чи моралі або захисту прав і свобод інших людей.

Взяттю на облік або реєстрації в органах державної податкової служби підлягають всі платники податків (пункт 63.2 статті 63 Податкового кодексу України).

Пунктом 63.3 статті 63 Податкового кодексу України встановлено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, обєктів оподаткування або обєктів, які повязані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Платник податків зобовязаний стати на облік у відповідних органах державної податкової служби за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі обєкти оподаткування і обєкти, повязані з оподаткуванням, органи державної податкової служби за місцезнаходженням таких обєктів у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби (абзац четвертий пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що положення Податкового кодексу України є обовязковими до застосування субєктами владних повноважень, а саме відповідачами на час виникнення спірних правовідносин та спрямовані на забезпечення встановленого Конституцією та законами України публічного порядку, а вимоги позивача не відповідають нормам чинного законодавства.

Щодо доводів позивача про можливість застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 1, частини 2 статті 5 та частини 2 статті 7 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів» суд зазначає наступне.

До 1 січня 2011 року діяв ОСОБА_4 України від 22 грудня 1994 року №320/94-ВР «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів» (з наступними змінами та доповненнями) відповідно до статті 1 якого для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обовязкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Згідно із статтею 5 цього ж Закону до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи.

Відповідно до пункту 2 розділу XIX Прикінцевих положень Податкового кодексу України визнано таким, що втратив чинність, зокрема, й ОСОБА_4 України від 22 грудня 1994 року №320/94-ВР «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів».

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначив про те, що вказаний принцип слід розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зазначає, що пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10 червня 1997 року №503/97 (далі - Указ №503) встановлено, що закони України, інші акти Верховної ОСОБА_5 України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у пятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Згідно з пунктами 3, 4 Указу №503 громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обовязків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної ОСОБА_5 України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав.

Нормативно-правові акти Верховної ОСОБА_5 України і Президента України набирають чинності через десять днів з дня їх офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня їх опублікування в офіційному друкованому виданні.

Судом встановлено, що Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року №2755-VI був опублікований у газеті «Голос України» №229-230 від 4 грудня 2010 року, при цьому у самому кодексі визначений особливий порядок набрання ним чинності - з 1 січня 2011 року, що у повній мірі узгоджується з положеннями вищевказаного Указу №503 та свідчить про те, що обовязок стати на облік фізичних осіб-платників податків, які через свої релігійні переконання в установленому законом порядку відмовились від використання ідентифікаційного номера, визначений в пунктах 63.3 статті 63 та 70.1 статті 70 Податкового кодексу України, за зміненими цим кодексом правилами виник з 1 січня 2011 року.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1.4. Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Мінюсту від 12 квітня 2005 року №34/5 «Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів» термін «втрата чинності нормативно-правового акта (окремих його положень)» означає припинення в установленому законодавством порядку застосування зареєстрованого в Міністерстві юстиції України нормативно-правового акта (окремих його положень).

Таким чином, оскільки порядок обліку платників податків та дії органів податкової служби у звязку з веденням цього обліку визначаються актами законодавства, вимоги яких є загальними, поширюють свою дію на необмежене коло осіб і не залежать від бажання особи, її згоди чи незгоди з встановленим правовим порядком, посилання позивача на незгоду із дією норм статей 63, 70 Податкового кодексу України, а саме щодо обліку за серією та номером паспорта, є необґрунтованими та безпідставними.

Разом з тим, порядок обліку платника податку, який відмовився від ідентифікаційного номера, не може визначатися судовим рішенням, оскільки це виходить за межі компетенції суду. Тому вимоги позивача щодо здійснення податкового обліку в інший спосіб, ніж це передбачено податковим законодавством, задоволенню не підлягають.

Отже, Податковим кодексом України передбачено ведення обліку осіб, які відмовляються від прийняття реєстраційного номера в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків.

При цьому, на відміну від норм Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів», який діяв раніше, Податковий кодекс України не передбачає можливості вилучення інформації з реєстру чи заборони її внесення щодо осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та проставляння у паспортах зазначених осіб відмітки про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, натомість передбачає ведення окремого реєстру у складі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за прізвищем, імям, по батькові та серією і номером паспорта, а не тільки за прізвищем, імям та по-батькові, датою народження та місцем проживання. не передбачає можливості вилучення інформації з реєстру чи заборони її внесення.

ОСОБА_4 правова позиція суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України у справах цієї категорії, яка висловлена в постановах від 9 жовтня 2013 року №К/9991/23185/12 та від 29 березня 2011 року №К-36795/10.

З вищенаведених норм чинного законодавства України чітко слідує, що релігійні переконання особи не звільняють її від конституційного обовязку сплачувати податки і збори. При цьому, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. За загальним правилом, облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами. Проте, для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, облік ведеться за прізвищем, імям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. При цьому, облік таких осіб ведеться в окремому Державному реєстрі за прізвищем, імям, по батькові і серією та номером діючого паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Суд зазначає, що позивач з метою обґрунтування власної правової позиції послався на постанови та ухвали Житомирського окружного адміністративного суду та Житомирського апеляційного адміністративного суду у аналогічних, на його думку, справах (ухвала від 3 червня 2014 року №279/89/14-а, постанова від 28 жовтня 2014 року №806/4504/14, постанова від 28 жовтня 2014 року №806/4504, постанова від 23 листопада 2014 року, ухвала від 2 квітня 2014 року №279/5539/13-а, ухвала від 28 жовтня 2014 року №806/3471/14 та постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 березня 2014 року справа №279/89/14-а), при ухваленні яких суд керувався положеннями Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів».

Разом із тим, згадані рішення судів стосуються фактичних обставин, які виникли до набрання чинності Податковим кодексом України, отже йдеться про різне правове регулювання, тому вони не можуть бути порівнюваними і не підлягають застосуванню у випадку, що розглядається.

Також суд звертає увагу на необхідність застосування положень саме Податкового кодексу України як спеціального закону у сфері оподаткування.

Так, за правилами пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Як закріплює пункт 7.3 статті 7 цього ж кодексу будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

З огляду на наведене, суд не приймає посилання позивача на положення статей 3, 8, 22, 24, 28, 32, 34, 35, 41-43, 64 Конституції України, статей 6-8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки на правовідносини між позивачем та відповідачами поширюються норми чинного податкового законодавства, яке є спеціальним, а саме: Податкового кодексу України та Положення №779.

Суд звертає увагу і на ту обставину, що вимагаючи здійснювати облік позивача як платника податків за прізвищем, іменем та по батькові без використання серії і номера паспорта позивач безпідставно ототожнює серію й номер паспорта як ідентифікуючу складову паспорта з реєстраційним номером облікової картки платника податків.

Чинне законодавство України, на відміну від Закону України від 22 грудня 1994 року №320/94-ВР «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обовязкових платежів», який діяв до набрання чинності Податковим кодексом України, не передбачає здійснення обліку осіб, які відмовилися від реєстраційного номеру облікової картки платника податків без використання серії та номера паспорта.

Також Податковим кодексом України не передбачено можливості виключення або невнесення відомостей про особу до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у випадку якщо через свої релігійні переконання така особа відмовляється від реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Правова позиція у подібних правовідносинах неодноразово висловлювалася Вищим адміністративним судом України (ухвала суду від 05 березня 2015 року в касаційному провадженні №К/800/14246/13 (справа №1570/2123/12); ухвала суду від 28 квітня 2015 року в касаційному провадженні №К/800/2629/13 (справа №2а/1770/2684/12)), яка зводиться до того, що податковий облік осіб, які відмовляються від використання реєстраційного номеру облікової картки платника податків ведеться у порядку передбаченому Податковим кодексом України.

Враховуючи викладене, вимоги про зобовязання відповідача здійснювати подальший облік ОСОБА_1 як платника податків за раніше встановленими формами обліку на паперових носіях, без застосування будь-якого цифрового ідентифікатора та ведення обліку платника податків без використання серії та номеру паспорта (за прізвищем, імям, по-батькові, роком народження та місцем реєстрації) - задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання ДФС України та ОСОБА_3 ОДПІ у номерній довідці за Ф.№ВЗ від 18 липня 2005 року, яку позивач отримав за номером 0626362 від 21 липня 2005 року видалити з усіх реєстрів і поставити інший номер дати відмітки, поставити гербову печатку у паспорті (особливі відмітки) ОСОБА_3 ОДПІ суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3.4 Порядку внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи платника податків та інших обовязкових платежів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року №602/1226, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20 жовтня 2004 року за №1345/9944, довідка за формою №В3 видається заявнику у термін до 30 календарних днів з дня прийняття заяви органом державної податкової служби. Враховуючи наявну у паспорті громадянина України ОСОБА_1 відмітку про право здійснювати будь які платежі без ідентифікаційного номера, довідка за формою №В3 позивачу вже була надана.

ОСОБА_3 ОДПІ не має можливості надати позивачу копію довідки за формою №В3, оскільки чинний на той час Порядок унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи платника податків та інших обовязкових платежів, затверджений Наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року №602/1226 втратив чинність на підставі спеціального наказу Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2010 року №955/628.

Окрім того, збереження документів з виконання заяв громадян регламентується Наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Документи і виконання заяв на отримання або відмову від реєстраційного номеру облікової картки платника податку відповідно до даного наказу зберігаються 5 років. На даний час надати будь-які підтверджуючі документи відносно того чи видавалась позивачу довідка за формою В3 у 2005 році не має можливості, про що зазначено у листі ОСОБА_3 ОДПІ від 3 серпня 2016 року №5417/09/06-09-08-03 (Том №4 а.с.45-47), надісланого на запит суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобовязання ДФС України виключити ІПН, всю інформацію про ОСОБА_1 з державного реєстру фізичних осіб платників податків, включаючи серію та номер паспорту, всі обліки у тому числі окремий та особливий, вести облік на паперових носіях за раніше встановленою формою обліку 8ДР. Зобовязати ДФС України згідно пункту 5 Розділу 4 Положення №779 як власника та адміністратора Державного реєстру надати витяг (довідку), що ОСОБА_1 не перебуває у Державному реєстрі, не в окремому не в особливому. Даний документ завірити мокрою гербовою печаткою суд зазначає наступне.

Враховуючи вже встановлені судом обставини справи та те, що здійснення обліку у запропонований позивачем спосіб, не передбачено Податковим кодексом України, а також те, що Податковим кодексом України не передбачено можливості виключення або невнесення відомостей про особу до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у випадку якщо через свої релігійні переконання такі особи відмовляються від прийняття реєстраційного номера, а навпаки передбачено ведення обліку таких осіб в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за прізвищем, імям, по батькові та серією і номером паспорта, а не тільки за прізвищем, імям та по-батькові, датою народження та місцем проживання, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Решта доводів, наведених позивачем на обґрунтування заявлених ним позовних вимог, судом не приймаються до уваги через їхню необґрунтованість та безпідставність.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, не надав до суду переконливих доказів порушення відповідачем його прав, а захист права позивача у спосіб, не передбачений чинним законодавством, є неможливим, відповідач у свою чергу довів обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 суд відмовляє у повному обсязі.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Д.М. Гурін

Судді О.В. Капинос

ОСОБА_5

Повний текст постанови виготовлено: 29 грудня 2016 р.