Справа № 601/914/16
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2016 року м. Київ К/800/27896/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Гончар Л.Я.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року

у справі № 601/914/16

за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4

до Кременецької районної державної адміністрації, Голови Кременецької районної державної адміністрації Сімчука Сергія Ростиславовича,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Фаїз Наталія Петрівна,

про визнання протиправним та скасування розпорядження,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Кременецької районної державної адміністрації, Голови Кременецької районної державної адміністрації Сімчука С.Р., в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Кременецької районної державної адміністрації «Про надання дозволу на відчуження (дарування) 1/10 частки житлового будинку» від 02 грудня 2015 року № 539-од, «Про внесення змін у розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.12.2015 року № 359-од» від 06 квітня 2016 року № 159-од та п. 3 протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Кременецької районної державної адміністрації від 01 грудня 2015 року № 16 в частині надання згоди на відчуження (дарування) ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1/10 частки з належних йому на праві приватної спільної часткової власності 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року, закрито провадження у справі з тих підстав, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій зазначає про порушення судами норм процесуального права та просить рішення судів скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, відповідач не погоджується з касаційною скаргою, просить залишити її без задоволення, рішення судів - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, зокрема, що спірним розпорядженням голови Кременецької районної державної адміністрації «Про надання дозволу на відчуження (дарування) 1/10 частки житлового будинку» від 02 грудня 2015 року № 539-од, з наступними змінами до нього, надано ОСОБА_9 дозвіл на відчуження (дарування) в користь ОСОБА_7 1/25 частки (житлової кімнати 1-10 площею 15,5 кв.м.) з належним йому на праві приватної спільної часткової власності 11/25 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1.

В подальшому на підставі вказаного розпорядження між третіми особами у даній справі ОСОБА_10 та ОСОБА_7 07 квітня 2016 року укладено договір дарування 1/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач, вважаючи, що спірне розпорядження порушує права її дітей, звернулась до суду з даним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки після видання акту органу державної влади виникли цивільні правовідносини, захист порушеного права в яких здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Прийняте райдержадміністрацією спірне розпорядження (як суб'єктом владних повноважень) є ненормативним актом місцевого органу виконавчої влади, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади щодо, зокрема, надання дозволу на відчуження нерухомого майна, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для користувача нерухомого майна, оскільки у таких осіб виникло право власності на майно і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування, місцевим органом виконавчої влади (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про надання дозволу на відчуження нерухомого майна), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в своїх численних рішеннях щодо передачу у власність, користування земельних ділянок, зокрема, у справах № 21-405а14 від 11 листопада 2014 року, № 21-308а14 від 09 грудня 2014 року, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відповідно до ст. 2442 КАС України.

Враховуючи суть спірних правовідносин, їх суб'єктний склад та тієї обставини, що після видання спірного розпорядження виникли цивільні правовідносини, відповідно до норми ст. 15 ЦПК України, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: