Справа № 804/6077/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 р. Справа № 804/6077/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді судді суддіОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДІОНІС" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АДІОНІС" (далі ТОВ «АДІОНІС», платник, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України, у якому позивач просить суд визнати протиправними дії Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та Державної фіскальної служби України щодо відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ «АДІОНІС» з податку на додану вартість за квітень 2016 року, а податкову декларацію ТОВ «АДІОНІС» з податку на додану вартість за квітень 2016 року визнати такою, що прийнята датою її фактичного отримання, тобто 05.05.2016 року.

Позовні вимоги ТОВ «АДІОНІС» обґрунтовані тим, що відповідачем 1 безпідставно відмовлено у прийнятті декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 р. у звязку з тим, що рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №293 від 29.05.2015р. про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість (далі-ПДВ) ТОВ «АДІОНІС» скасовано в судовому порядку і судове рішення набрало законної сили. Тому, враховуючи, що рішення відповідача про анулювання реєстрації платника ПДВ ТОВ «АДІОНІС» було визнано протиправним та скасовано судом, ТОВ «АДІОНІС» на момент подання податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 р. не було позбавлене статусу платника ПДВ, дії відповідача щодо відмови у прийнятті звітності з ПДВ ТОВ «АДІОНІС» з підстав анулювання реєстрації платника ПДВ є протиправними.

Заперечень на адміністративний позов відповідачем-1 до суду не надано.

Позиція відповідача 2 відображена у письмових запереченнях на позов, та полягає у безпідставності позовних вимог, оскільки на дату подання податкової декларації з ПДВ за квітень 2016 року ТОВ «АДІОНІС» було відсутнє у реєстрі платників податку на додану вартість. Відповідач 2 також зазначив, що така позиція викладена ДФС України у Загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі (База податкових знань) за індексом 101.14. Тому податкову декларацію з ПДВ цілком обґрунтовано не було прийнято, про що платнику було повідомлено квитанцією №1, у звязку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «АДІОНІС» зареєстровано 05.02.2009 р., про що здійснено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань за №1 045627; код 36366810.

ТОВ «АДІОНІС» з 06.02.2009 р. перебуває на податковому обліку в Лівобережній обєднаній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі-Лівобережна ОДПІ, відповідач-1), з 10.09.2014р. зареєстровано платником ПДВ.

23 лютого 2016 р. між ТОВ «АДІОНІС» та Лівобережною ОДПІ укладено договір про визнання електронних документів №230220161, предметом якого є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді з застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС засобами телекомунікаційного звязку або на електронних носіях, як оригіналу (а.с.25-26).

05 травня 2016 року засобами електронного звязку ТОВ «АДІОНІС» направлено відповідачу податкову декларацію з ПДВ за звітний квітень 2016 року.

05 травня 2016 року ТОВ «АДІОНІС» отримано електронну квитанцію №1, в якій зазначено «…податкова декларація з ПДВ за період квітень 2016 р. доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України 05.05.2016 в 12:39…документ не прийнято…документ не може бути прийнятий порушено вимоги п.48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, а саме: ІПН 36366810 не був платником ПДВ в періоді квітень 2016 р. …» (а.с.30).

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Згідно п.36.1 ст. 36 Податкового кодексу України - податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Згідно з п.п.9.1.3 п. 9.1 ст.9 Податкового кодексу України - податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків і зборів.

Пунктом 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється ст. 49 Податкового кодексу України та Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21 (далі - Порядок № 21).

Так, п.49.1 та п.49.3 ст.49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно п. 9 розділу І Порядку № 21, податкова звітність подається до контролюючого органу особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість згідно з вимогами розділу V Кодексу, за винятком:

- розрахунку податкових зобов'язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України, який подається особою, не зареєстрованою платником податку на додану вартість, і тільки за той звітний (податковий) період (календарний місяць), у якому такі послуги отримано;

- декларації за останній звітний (податковий) період у разі анулювання реєстрації платником податку.

Пунктами 49.8, 49.9 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Згідно пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи органу контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Згідно із пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України - у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пункту 48.3 та пункту 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

- у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання;

- у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Отже, у разі відмови у прийнятті податкової контролюючий орган зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті податкової звітності із зазначенням підстав неприйняття.

Пунктом 49.12 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право:

- подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання;

- оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56цього Кодексу.

Положенням п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для відмови позивачу у прийнятті податкової декларації з ПДВ за квітень 2016 року, стало анулювання реєстрації ТОВ «АДІОНІС» як платника ПДВ, про що Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області винесено рішення №293 від 29.05.2015 р.

Рішення Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №293 від 29.05.2015 р. оскаржено позивачем в судовому порядку (адміністративна справа №804/7804/15).

У звязку з чим, суд вважає, що посилання відповідача на рішення №293 від 29.05.2015р. в якості підстави для відмови у прийнятті податкової звітності є цілком неправомірним, оскільки таке рішення на час спірних відносин (відмови у прийнятті декларації) не було узгодженим.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України - обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України - учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені. (Інформаційний лист Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 № 2379/12/13-12).

Судом враховано, що спір у даній справі не стосується фактичних обставин прийняття відносно позивача рішення №293 від 29.05.2015 р., але висновки суду у адміністративній справі №804/7804/15 підлягають обовязковому врахуванню при вирішенні даного спору.

Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року по справі № 804/7804/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року, було частково задоволено адміністративний позов ТОВ «АДІОНІС» до Лівобережної ОДПІ про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, визнано протиправним та скасовано рішення Лівобережної ОДПІ про анулювання реєстрації ТОВ «АДІОНІС» як платника ПДВ №293 від 29.05.2015р.

Отже, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року по справі № 804/7804/15 визнано протиправним та скасовано рішення Лівобережної ОДПІ про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №293 від 29.05.2015р., рішення набрало законної сили 06.07.2016 р. та є обовязковим до виконання.

Таким чином, рішення відповідача, яке стало підставою для не прийняття у позивача податкової звітності, скасовано судом.

З огляду на цю обставину, відмова Лівобережної ОДПІ у прийнятті податкової декларації позивача з ПДВ за квітень 2016 року у зв'язку з анулюванням реєстрації ТОВ «АДІОНІС» як платника ПДВ є протиправною.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2012 року справі «Бурдов проти Росії» наголосив, що у контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 р. №ETS N 005 виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом , має розглядатися як складова «судового розгляду».

Варто також зауважити, що будь-який орган державної влади зобов'язаний діяти виключно у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Неухильне виконання зазначеної норми Основного закону держави є гарантією дотримання принципу верховенства права та положень, закріплених в Європейській конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Зважаючи на той факт, що відповідачем не зазначено жодних інших підстав для відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за квітень 2016 р., окрім тої, що скасована в судовому порядку, суд вважає, що з урахуванням положень статті 19 Конституції України, п.49.13 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація з ПДВ за квітень 2016 р. має бути визнана такою, що прийнята у день її фактичного отримання контролюючим органом, тобто 05.05.2016 р., як зазначено у квитанції №1 з Автоматизованої системи «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України (а.с.30).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах наданих повноважень, але не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, безпідставно та необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (відмови у прийнятті декларації) та вчинення дій, що оскаржуються.

За таких обставин, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дії - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та Державної фіскальної служби України щодо відмови у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» з податку на додану вартість за квітень 2016 року.

Визнати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» з податку на додану вартість за квітень 2016 року такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання контролюючим органом, а саме: 05.05.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» () судові витрати у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3