Справа № 825/2215/16
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року Чернігів Справа № 825/2215/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

за участі секретаря - Пушенко О.І.,

представника відповідачів - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, і просить:

визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо винесення постанови від 18.11.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП № 51827192;

визнати незаконною і скасувати постанову від 18.11.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП № 51827192;

визнати протиправною бездіяльність заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 в частині не зясування причин не виконання судового рішення у справі у справі № 2-а/2506/518/11 посадовими особами Міністерства оборони України в частині надання відповіді на особисті звернення ОСОБА_2 від 07.04.2010, 15.05.2010 та 01.10.2010 на виконання вимог Закону України «Про звернення громадян», у порушення вимог ст.. 89 Закону України № 606-ХIV «Про виконавче провадження»;

зобовязати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження ВП № 51827192, як скасоване із порушенням законодавства України;

зобовязати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходи передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо забезпечення виконання судового рішення у справі № 2-а/2506/518/11 про зобовязання Міністерства оборони України надати відповіді на особисті звернення ОСОБА_2 від 07.04.2010, 15.05.2010 та 01.10.2010 на виконання вимог Закону України «Про звернення громадян».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена із порушенням законодавства України. Так ОСОБА_2 зазначає, що спеціальним законом щодо спірних правовідносин відносно умов і порядку виконання рішень судів на час відкриття виконавчого провадження ВП № 51827192 був Закон України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999 № 606-ХІV, а 05.10.2016 набрав чинності Закон України, від 02.06.2016, № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження".

Відповідно до п.6,7 прикінцевих та перехідних положень Закону України №1404- VІІІ рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Таким чином, позивач вважає, що виконавчі дії в рамках провадження ВП № 51827192 повинні були здійснюватися відповідно до вимог Закону України №606-ХІV «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.89 Закону України №606-ХІV «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Позивач наполягає на тому, що зазначені приписи закону покладають на виконавця обовязок зясування саме причин не виконання рішення суду боржником. Між тим зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що державним виконавцем не наведені допустимі та належні докази щодо фактичної реалізації заходів примусового виконання рішення суду. Позивач вважає, що державним виконавцем були вжиті заходи щодо виконання рішення суду, які мають формальний характер, а відсутність доказів їх фактичної реалізації вказує на те, що дії виконавця не спрямовані на поновлення прав стягувача в частині забезпечення безумовного виконання судового рішення, що набрало законну силу, з боку Міністерства оборони України. Враховуючи наведене, позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в письмовому клопотанні просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд зобовязати відповідача подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк.

Представник відповідачів позовні вимоги не визнав просив в їх задоволенні відмовити, пояснив, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 18.11.2016 була винесена у повній відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-ІІІ). Так державним виконавцем було вчинено всі можливі заходи щодо примусового виконання рішення суду, а також направлено до Національної поліції України подання про кримінальне правопорушення. А тому відповідачем правомірно у відповідності до вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-ІІІ) закінчено виконавче провадження та повернено виконавчий документ до суду. Виходячи із викладеного, представник відповідачів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та просить відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Третя особа, Міністерство оборони України, в письмовому клопотанні просила розглянути справу за їх відсутності та відмовити в задоволені адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Встановлено, що 03.08.2016 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51827192 по виконанню виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 № 2-а/2506/518/11 про зобов'язання Міністерство оборони України надати відповіді на особисті звернення ОСОБА_2 від 07.04.2010, 15.05.2010 та 01.10.2010 на виконання вимог Закону України "Про звернення громадян".

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2016 боржнику Міністерству оборони України надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

У зв'язку з невиконанням рішення у строк, встановлений для добровільного виконання, 02 вересня 2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі ст.. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (від 24.01.1999 року № 606-ХІV) винесено постанову про стягнення з Міністерства оборони України виконавчого збору у розмірі 2040 грн.

30.09.2016 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі статей 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» (від 24.01.1999 року № 606-ХІV) було винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

З метою виконання рішення суду державним виконавцем на адресу Міністерства оборони України було надіслано вимогу (вих. № 21728-0-33-16/20-1/9 від 04.10.2016) у триденний термін з моменту одержання цієї вимог виконати виконавчий лист № 2-а/2506/518/11 від 30.06.2016, що видав Чернігівський окружний адміністративний суд, про зобовязання Міністерство оборони України про виконання зазначеного виконавчого документу в триденний термін з моменту одержання вимоги надати відповіді на особисті звернення ОСОБА_2 від 07.04.2010, 15.05.2010 та 01.10.2010 на виконання вимог Закону України «Про звернення громадян», про що письмово повідомити державного виконавця.

Станом, на час відкриття виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, з 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ.

Згідно із п. 6,7 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 №1404-VІІІ) рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

У відповідності до зазначених вимог Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 №1404-VІІІ) подальше виконання виконавчого документа здійснювалось відповідно до цього Закону.

Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції ОСОБА_3 11.11.2016 на підставі статей 18,63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VІІІ) за повторне не виконання боржником рішення суду була винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 1360 грн., копія якої направлена Міністерству оборони України листом № 21728-0-33-16/20-1/9 від 11.11.2016.

Крім того, боржника повідомлено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

На адресу Державної казначейської служби України 11.11.2016 Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було направлено заяву про виконання постанов по виконавчому провадженню № 51827192, а саме про стягнення виконавчого збору від 02.09.2016 та про накладення штрафів від 30.09.2016 та від 11.11.2016.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження (від 02.06.2016 № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження з наданням боржникові строку для самостійного його виконання.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1, 6 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до стаття 27 Закону України «Про виконавче провадження» при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк з боржника стягується виконавчий збір та витрати повязані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до частин 1-3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Із аналізу наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що у разі невиконання боржником без поважних причин вимог державного виконавця про необхідність виконання рішення суду у встановлений строк на нього накладається штраф, у тому числі при повторному невиконанні вимог державного виконавця. Отже визначальними обставинами для накладення штрафу на боржника є невиконання судового рішення та відсутність поважних причин такого невиконання.

Матеріали виконавчого провадження № 51827192 свідчать про те, що станом на 14.11.2016 Міністерством оборони України не було виконано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.04.2016 по справі № 2-а/2506/518/11 щодо необхідності надати відповіді на особисті звернення ОСОБА_2 від 07.04.2010, 15.05.2010 та 01.10.2010 на виконання вимог Закону України «Про звернення громадян», а також третьою особою не виконано обовязку встановленого ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надання пояснень чи іншої інформації щодо наявності поважних причин невиконання постанови суду.

На підставі вищевикладеного, 14.11.2016, керуючись ст. 60 КПК України, статтями 18, 63, 75 Закону України «Пров виконавче провадження» Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було направлено до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення № 21728-0-33-16/20-1/9 з проханням відкрити кримінальне провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Міністерства оброни України вимог виконавчого листа № 2-а/2506/518/11 від 30.06.2016, що видав Чернігівський окружний адміністративний суд, копія такого подання була направлена стягувачу ОСОБА_2 та боржнику Міністерству оборони України.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону (п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».)

На виконання наведених норм заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову ВП № 51827192 від 18.11.2016 про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про правомірність винесеної 18.11.2016 постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки під час вчинення виконавчих дій державним виконавцем було дотримано вимоги Законів України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV та від 02.06.2016 №1404-VІІІ та було вчинено всіх можливих дій щодо спонукання боржника, без якого виконати рішення суду є неможливим, до виконання такого рішення, зокрема державним виконавцем надавався боржнику час для добровільного виконання рішення суду, з нього стягувались виконавчий збір та накладались штрафи за невиконання рішення суду та було направлено подання про порушення кримінального провадження по факту невиконання рішення суду. Водночас боржником фактичні дії щодо виконання рішення суду не вчинялись та не надавались пояснення про поважність причин такого невиконання, а отже у відповідності до вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачами доведено правомірність прийнятої постанови про закінчення виконавчого провадження № 51827192 від 18.11.2016, а вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур