Справа № П/811/1706/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року справа № П/811/1706/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Притули К.М. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна судова адміністрація України про визнання дій неправомірними та стягнення вихідної допомоги, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна судова адміністрація України, в якому просить:

- визнати відмову апеляційного суду Кіровоградської області у розрахунку та виплаті вихідної допомоги при виході у відставку неправомірною;

- зобов'язати апеляційний суд Кіровоградської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у виплаті вихідної допомоги у звязку з відставкою. Зазначає, всупереч законним очікуванням на отримання вихідної допомоги у звязку з відставкою, позивачу при звільненні таку допомогу виплачено не було через те, що на дату звільнення позивача з посади було внесено зміни до законодавства.

На думку позивача, виключення ст. 136 ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" не може скасувати вже набутого ним права на одержання вихідної допомоги. Вважає, що дії відповідача суперечать позиції Конституційного суду України, висловленої у своїх рішеннях щодо розуміння сутності соціальних гарантій суддів, при цьому зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом змін до законодавства, а правовідносини щодо матеріального та соціального забезпечення судді виникають не в момент призначення довічного утримання та вихідної допомоги, а в момент виникнення права на їх призначення.

Позивач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити (а.с.29).

Представник відповідача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.30). Зі змісту поданих до суду письмових заперечень,судом встановлено, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у повному обсязі з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву, вважає позов необґрунтованим, а доводи такими, які не відповідають фактичним обставинам (а.с.31-33).

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.35). Зі змісту поданих до суду письмових заперечень,судом встановлено, що третя особа проти позовних вимог заперечує та просить відмовити у повному обсязі з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву, вважає позов необґрунтованим, а доводи такими, які не відповідають фактичним обставинам (а.с.36-40).

У відповідності до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

ОСОБА_1, 07 липня 1997 року призначений суддею Кіровського районного суду Кіровоградської області.

26.05.2008 року позивач обраний на посаду судді апеляційного суду Кіровоградської області.

Постановою Верховної Ради України №1515-VІІІ від 08.09.2016 року ОСОБА_1 звільнений з посади судді апеляційного суду Кіровоградської області у відставку.

Вищевказане підтверджується долученою до матеріалів справи копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.16-18).

Відповідно до наказу в.о. голови апеляційного суду Кіровоградської області №13-к від 15.09.2016 року ОСОБА_1 відрахований зі штату апеляційного суду Кіровоградської області (а.с.18).

ОСОБА_1 звернувся до голови апеляційного суду Кіровоградської області із заявою про виплату йому вихідної допомоги у звязку з виходом у відставку.

За наслідком розгляду заяви, позивачу надано відповідь за вих. №576/16 від 06.10.2016 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності з 01.04.2014 року стаття 136 із ОСОБА_2 України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI, згідно якої судді, які вийшли у відставку виплачується вихідна допомога була виключена (а.с.14).

З відмовою у задоволенні заяви позивач не погодився та звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що на момент виникнення спірних правовідносин питання організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначались ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон України №2453-VI).

Відповідно до статті 100 ОСОБА_2 України №2453-VI (в редакції до 1 квітня 2014 року) суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно з положеннями частин 1, 3, 4 статті 109 ОСОБА_2 України №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього ОСОБА_2, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною 6 статті 111 ОСОБА_2 України №2453-VI передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Статтею 136 ОСОБА_2 України №2453-VI передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (далі вихідна допомога).

Отже, за приписами ОСОБА_2 України №2453-VI в редакції до 1 квітня 2014 року суддя, який подав заяву про відставку, продовжував здійснювати свої повноваження та вважався звільненим у відставку з дня набрання чинності відповідним рішенням органу, який обрав або призначив суддю, у випадку позивача постанови Верховної Ради України, і саме з цього моменту такий суддя набував право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року, яким статтю 136 ОСОБА_2 України №2453-VI виключено.

У подальшому до ОСОБА_2 України №2453-VI неодноразово вносились зміни, у тому числі ОСОБА_2 України "Про забезпечення права на справедливий суд", який набрав чинності з 28 березня 2015 року та відповідно до якого Закон України №2453-VI викладено в новій редакції.

Статтею 111 ОСОБА_2 України №2453-VI (в редакції на момент подання позивачем заяви про відставку та винесення Верховною Радою України постанови, якою позивача звільнено у відставку) передбачено, що суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною пятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно з приписами статті 120 ОСОБА_2 України №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього ОСОБА_2, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною 3 статті 122 ОСОБА_2 України №2453-VI передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Суд зазначає, що після викладення в новій редакції та з урахуванням внесених змін Закон України №2453-VI не містить положень про виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку.

З огляду на викладене, з 1 квітня 2014 року відсутні законодавчі підстави для виплати вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку.

При цьому, позивач зазначив, що з заявою про відставку він звернувся в червні 2016 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 19 листопада 2013 року №1-1/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів", зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обовязків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, повязаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У звязку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Посилання позивача на те, що він отримав право на одержання вихідної допомоги водночас із набуттям права на відставку з часу, з якого його стаж роботи на посаді судді досяг 20 років, тобто з 27 травня 2011 року, суд відхиляє з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, при вирішенні питання щодо наявності у судді, який пішов у відставку, права на отримання вихідної допомоги, слід керуватись нормами закону, який врегульовує спірні правовідносини, у редакції, чинній на дату прийняття рішення про звільнення судді у відставку, тобто нормами ОСОБА_2 України №2453-VI в редакції, станом на дату постанови Верховної Ради України, якою позивача звільнено у відставку.

Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.11.2015р. у справі №826/4136/15, ухвалі від 31.05.2016р. у справі №К/800/14456/16 та ухвалі від 12.07.2016р. у справі №К/800/12620/16.

Суд зазначає, що передбачена статтею 136 ОСОБА_2 України №2453-VІ виплата вихідної допомоги судді повязувалась законодавцем з фактом виходу судді у відставку, та не залежала від дати набуття права на відставку.

Враховуючи викладене суд зазначає, що позивач заяву про відставку подав в червні 2016 року, тобто в час, коли настала друга умова для отримання вихідної допомоги. ОСОБА_2 №2453 про виплату такої допомоги вже були не діючими, в звязку з чим, права на отримання вихідної допомоги позивач не має.

З приводу доводів позивача щодо невідповідності положень ОСОБА_2 України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 ОСОБА_2 України №2453-VI вимогам статті 22 Конституції України, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 ОСОБА_2 України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України.

На день винесення судового рішення у даній адміністративній справі рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності ОСОБА_2 України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 ОСОБА_2 України "Про судоустрій та статус суддів" не приймалось, у звязку з чим відсутні підстави вважати Закон України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні таким, що не відповідає Конституції України.

В свою чергу, Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" є чинним, а отже підлягає обовязковому виконанню.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що станом на дату звільнення позивача з посади 15.09.2016 року були відсутні передбачені законом підстави для виплати йому вихідної допомоги у звязку із виходом у відставку.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач у справі діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, та в його діях відсутні порушення прав та інтересів позивача в справі, отже в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна судова адміністрація України про визнання дій неправомірними та стягнення вихідної допомоги - відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_3