Справа № 2-а-9/10
Суддя: Овчаренко Н. Г.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
справа № 2а-9/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року Кіровський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді - Овчаренко Н.Г.

при секретарі - Волошиной Л.Л. -

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Першого заступника начальника контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області ОСОБА_2, начальника контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області ОСОБА_3, третя особа Контрольно-ревізійне управління в Дніпропетровській області, про визнання постанови першого заступника начальника КРУ в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 03.05.2007р. про накладення штрафу та постанову начальника КРУ в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 10.10.2007р. про закриття справи нечинними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, посилаючись на наступні обставини.

12 березня 2007 року контрольно-ревізійним відділом у м. Нікополі контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області Головного контрольно-ревізійного управління України здійснено ревізію Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго» та складено акт №24/11 ревізії використання коштів субвенції, спрямованої з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію.

На підставі висновків зазначеного акту перший заступник начальника КРУ в Дніпропетровській області ОСОБА_2 винесла постанову серії ДКРС №0000272 від 03.05.2007р. по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано винною позивачку у завищенні фактичних витрат (повної собівартості в розрахунках обсягу заборгованості минулих років з різниці в тарифах на послуги теплопостачання з порушенням законодавства, що призвело до незаконних видатків і порушень бухгалтерського обліку в частині завищення обсягу заборгованості з різниці в тарифах на суму 454,4 тисяч гривень, за рахунок включення втрат ресурсів понад технологічні норми).

Позивачка вважає постанову від 03.05.2007р. необґрунтованою та такою що підлягає визнанню нечинною з підстав, що перший заступник начальника КРУ в Дніпропетровській області ОСОБА_2 безпідставно вказує на зайву суму субвенції, яка отримана НКП «Нікопольтеплоенерго» внаслідок завищення розрахунку різниці в тарифах на суму витрат понад технологічні норми.

Правомірність віднесення НКП «Нікопольтеплоенерго», як пояснила позивачка, видатків, які повязані з технологічним процесом зазначеної у акті ревізії котельної, а саме віднесення норм втрат і витрат на технологічні (власні) потреби відповідно до складу валових витрат підприємства та включення їх до собівартості теплової енергії, раніше неодноразово було предметом розгляду в інших справах за участю НКП «Нікопольтеплоенерго».

Відповідно до закону, а саме ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, як пояснила позивачка, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2006р. (рішення набрало законної сили) були повністю задоволені позовні вимоги НКП «Нікопольтеплоенерго» та визнане незаконним податкове повідомлення-рішення.

Зазначеним рішенням встановлено, що витрати тепла на власні потреби котельної позивача визначаються розрахунковим шляхом або дослідницьким методом диференційовано в залежності від виду зжигу палива та обладнання котельної, яка опалюється.

Цим судовим рішенням визнано законним віднесення НКП «Нікопольтеплоенерго» до складу валових витрат, зокрема, витрати на технологічні потреби, які виникли в період за 2004 рік на вищевказаній котельній та інших обєктах.

Крім того, ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.11.2006р. у справі №38/190, вказане рішення суду першої інстанції залишене в силі. Вказаною ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду також підтверджено, що НКП «Нікопольтеплоенерго» правомірно віднесено до складу валових витрат (до складу собівартості) вартість теплової енергії, на власні потреби та, відповідно, правомірно включена сума ПДВ до складу податкового кредиту.

Також позивачка в судовому засіданні вказала, що вищевказані судові рішення набрали законної сили і стосуються саме періоду та саме того ж предмету спору (питання власних потреб), що визначенні КРВ в акті ревізії і на підставі якого було винесено оскаржувану постанову відповідачем.

В аналогічній справі за позовом НКП «Нікопольтеплоенерго», предметом розгляду також була законність віднесення витрат підприємством до складу податкового кредиту по ПДВ в складі вартості палива, витраченого на втрати та власні технологічні потреби, які повязані з обслуговуванням подібної котельної Прядильно-ниткового комбінату справа №17/193.

В цій справі, навела позивачка, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2006р. у справі №17/193 позовні вимоги НКП «Нікопольтеплоенерго» також були повністю задоволені і вказане судове рішення набрало законної сили (копію рішення суду є в матеріалах справи). Позивачка також пояснила, що аналогічним рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2006р. у справі №17/190 встановлено, що НКП «Нікопольтеплоенерго» на законних підставах включило до складу валових витрат вартість палива, витраченого на втрати та власні технологічні потреби, повязані з обслуговуванням також і котельної Прядильно-ниткового комбінату і вказане рішення набрало законної сили.

В обґрунтування свого адміністративного позову, позивачка додала, що вартісний розмір в тарифах на послуги на теплову енергію та водовідведення, які затверджені для населення Постановою КМУ від 22.05.2006р. №705 за періоди 2000 по 2004 роках, затверджений відповідним спільним рішенням територіальної комісії, яка складалася з представника відповідача та посадових осіб, таких як заступник міського голови, начальник управління ЖКХ, начальник фінансового управління, начальник відділу контролю, начальник відділення державного казначейства України в м.Нікополі, начальник контрольно-ревізійного відділу в м.Нікополі ОСОБА_5 та інші.

Саме на підставі вказаного спільного рішення КРУ та зазначених посадових осіб НКП «Нікопольтеплоенерго» були виділені кошти з місцевого, а не з державного бюджету, які КРУ вимагало відшкодувати. Розрахунок обєму заборгованості за період 2000-2004 роки також був узгоджений як начальником управління житлово-комунального господарства Дніпропетровської облдержадміністрації так і начальником фінансового управління міськради ОСОБА_6.

Позивачка послалася на те, що цей факт в акті ревізії №22/11 від 12.03.2007р. не вказано з невідомих причин, на її думку навмисно. Позивачка посилається на те, що в акті №22/11, на підставі якого винесена постанова про накладення штрафу, відповідач безпідставно ототожнив різні чинники, а саме втрати, які затверджені рішенням виконкому Нікопольської міської ради №823 від 27.12.2000р. в конкретному розмірі 13% та витрати на власні технологічні потреби, які регулюються зовсім іншим розділом нормативного акту, а саме розділом 4 Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії, на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що статтею 255 КУпАП визначений перелік уповноважених законом осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Так, право складати протоколи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена статтями 164-16411 цього Кодексу, надано уповноваженим на те посадовим особам органів внутрішніх справ.

Органи контрольно-ревізійної служби Законом таких повноважень позбавлені, оскільки мають право виключно на складання протоколів лише виключно за статтями 164-12 та 164 14 КУпАП.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову, був складений не уповноваженою особою, що позбавляє його юридичної сили.

Під час розгляду адміністративної справи, відповідачем - начальником контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 10.12.2007р. №0000011 припинено адміністративну справу відносно позивачки ОСОБА_1 з посиланням на п.3 ст.284 КУпАП у звязку з порушенням за даним фактом кримінальної справи.

Позивачка уточнила свій адміністративний позов, відповідно додавши до позовних вимог визнати нечинною також і постанову начальника контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 10.12.2007р. №0000011 про припинення адміністративної справи.

В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивачка послалася на наступні обставини. Відповідно до статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить у справі одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст.241 Кодексу; 3) про припинення адміністративної справи.

Постанова про припинення справи виноситься у випадку оголошення усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд товариського суду або прокурора, органу слідства або дізнання, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу.

Позивачка вказує на те, що по адміністративній справі стосовно неї прийнято декілька, а саме дві постанови, одна заступником начальника КРУ ОСОБА_2, а друга безпосередньо начальником КРУ ОСОБА_3, що є незаконним, оскільки, на її думку постановлення двох постанов у одній адміністративній справі прямо заборонено положеннями ст.284 КУпАП.

Далі позивачка вказала, що із змісту постанови видно, що адміністративна справа розглянута відносно колишнього директора НКП «Нікопольтеплоенерго» ОСОБА_1

Разом з тим, класифікатор професій, посад та робот, затверджений постановою уряду не містить такої посади як колишній директор, відповідно вказана постанова в цій частині є незаконно та підлягає визнанню нечинною.

Позивачка пояснила суду, що статтею 268 КУпАП закріплені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема, приймати участь у справі, давати пояснення, заявляти клопотання, надавати докази, користуватися правовою допомогою адвоката, знати про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_1 стверджує, що вона не була повідомлена про час та дату розгляду даної адміністративної справи, та відповідно, була позбавлена можливості скористатися своїми процесуальними правами.

Провадження в даній адміністративній справі судом зупинялося у звязку з неможливістю розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядалася Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області в порядку кримінального судочинства.

Ухвалою від 01 грудня 2009р. було поновлено провадження у даній справі за клопотанням позивача.

Позивачка в обґрунтування позовних вимог надала суду постанову Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області від 01 вересня 2009р. про зміну обвинувачення в суді.

Згідно суті, викладеної в даній постанові, органом досудового слідства колишній директор НКП «Нікопольтеплоенерго» ОСОБА_1 звинувачувалася в тому, що «… в результаті допущеної директором службової недбалості, сталося завищення розрахунку різниці в тарифах на суму втрат понад технологічні норми за 2004 рік, що призвело до зайвого відшкодування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію в сумі 454413 гривень».

Аналогічна фабула звинувачення в адміністративному правопорушенні містить в оскаржуваній постанові КРУ про накладення на позивачку адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Позивачка пояснила суду, що дана кримінальна справа розглядалася Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, в ході якого було призначено судово-економічну експертизу з питань обґрунтованості віднесення фактичних втрат ресурсів в собівартість послуг теплопостачання.

З матеріалів судово-економічної експертизи видно, що висновки КРУ, викладені в акті №24/11 від 12.03.2007р., на підставі якого було прийнято оскаржувані постанови не відповідають дійсності, у звязку з чим прокурором було прийнято рішення про виключення вказаної частини обвинувачення, а в іншій частині кримінальна справа була припинена судом, в доказ чого позивачка надала суду постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.09.2009р.

Виходячи з вищевикладеного, позивач просить визнати нечинними вищевказані постанови відповідачів.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання зявилися, проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість.

Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі наступного.

Судом встановлено, що 12 березня 2007 року контрольно-ревізійним відділом у м. Нікополі контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області Головного контрольно-ревізійного управління України здійснено ревізію Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго» та складено акт №24/11 ревізії використання коштів субвенції, спрямованої з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію.

На підставі висновків зазначеного акту перший заступник начальника КРУ в Дніпропетровській області ОСОБА_2 винесла постанову серії ДКРС №0000272 від 03.05.2007р. по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано винною позивачку у завищенні фактичних витрат (повної собівартості в розрахунках обсягу заборгованості минулих років з різниці в тарифах на послуги теплопостачання з порушенням законодавства, що призвело до незаконних видатків і порушень бухгалтерського обліку в частині завищення обсягу заборгованості з різниці в тарифах на суму 454,4 тисяч гривень, за рахунок включення втрат ресурсів понад технологічні норми).

Суд вважає постанову від 03.05.2007р. необґрунтованою та такою що підлягає визнанню нечинною з тих підстав, що перший заступник начальника КРУ в Дніпропетровській області ОСОБА_2 безпідставно вказала на зайву (на його думку) суму субвенції, яка отримана НКП «Нікопольтеплоенерго» внаслідок завищення розрахунку різниці в тарифах на суму витрат понад технологічні норми.

Правомірність віднесення НКП «Нікопольтеплоенерго», як встановив суд, видатків, які повязані з технологічним процесом зазначеної у акті ревізії котельної, а саме віднесення норм втрат і витрат на технологічні (власні) потреби відповідно до складу валових витрат підприємства та включення їх до собівартості теплової енергії, раніше неодноразово було предметом розгляду в інших справах за участю НКП «Нікопольтеплоенерго».

Так, частиною 1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів адміністративної справи видно, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2006р. у справі №38/190 були повністю задоволені позовні вимоги НКП «Нікопольтеплоенерго» та визнане незаконним податкове повідомлення-рішення.

Судом досліджено вказане судове рішення, та на 5-й сторінці цього рішення встановлено, що витрати тепла на власні потреби котельної позивача визначаються розрахунковим шляхом або дослідницьким методом диференційовано в залежності від виду зжигу палива та обладнання котельної, яка опалюється. Цим судовим рішенням визнано законним віднесення НКП «Нікопольтеплоенерго» до складу валових витрат, зокрема, витрати на технологічні потреби, які виникли в період за 2004 рік на вищевказаній котельній та інших обєктах

Суд також встановив, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.11.2006р. у справі №38/190, вказане рішення суду першої інстанції залишене в силі (копія ухвали є в матеріалах справи). Вказаною ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду також підтверджено, що НКП «Нікопольтеплоенерго» правомірно віднесено до складу валових витрат (до складу собівартості) вартість теплової енергії, на власні потреби та, відповідно, правомірно включена сума ПДВ до складу податкового кредиту.

У суду немає підстав сумніватися в правдивості пояснень позивачки, тому як вони підкріплені відповідними доказами, тобто судовими рішеннями, які набрали законної сили і стосуються саме того періоду та саме того ж предмету спору (питання власних потреб), що визначенні КРВ в акті ревізії і на підставі якого було винесено оскаржувані постанови відповідачами.

В аналогічній справі за позовом НКП «Нікопольтеплоенерго», предметом розгляду також була законність віднесення витрат підприємством до складу податкового кредиту по ПДВ в складі вартості палива, витраченого на втрати та власні технологічні потреби, які повязані з обслуговуванням подібної котельної Прядильно-ниткового комбінату справа №17/193. В цій справі рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2006р. у справі №17/193 позовні вимоги НКП «Нікопольтеплоенерго» також були повністю задоволені і вказане судове рішення набрало законної сили (копію рішення позивачка надала в матеріали справи).

Також, суд встановив, що аналогічним рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2006р. у справі №17/190 встановлено, що НКП «Нікопольтеплоенерго» на законних підставах включило до складу валових витрат вартість палива, витраченого на втрати та власні технологічні потреби, повязані з обслуговуванням також і котельної Прядильно-ниткового комбінату. Вказане рішення також набрало законної сили і відповідно вказані обставини не підлягають доказуванні у справі за участю той самої особи, яка бере участь у справі.

Дослідивши в судовому засіданні вартісний розмір в тарифах на послуги на теплову енергію та водовідведення, наданий позивачкою, які затверджені для населення Постановою КМУ від 22.05.2006р. №705 за періоди 2000 по 2004 роках, видно, що він затверджений відповідним спільним рішенням територіальної комісії, яка складалася з представника відповідача та посадових осіб, таких як заступник міського голови, начальник управління ЖКХ, начальник фінансового управління, начальник відділу контролю, начальник відділення державного казначейства України в м.Нікополі, начальник контрольно-ревізійного відділу в м.Нікополі ОСОБА_5 та інші.

Саме на підставі вказаного спільного рішення КРУ та зазначених посадових осіб НКП «Нікопольтеплоенерго» були виділені кошти з місцевого, а не з державного бюджету, які КРУ вимагало відшкодувати. Розрахунок обєму заборгованості за період 2000-2004 роки також був узгоджений як начальником управління житлово-комунального господарства Дніпропетровської облдержадміністрації так і начальником фінансового управління міськради ОСОБА_6 (копії є в матеріалах справи).

Суд враховує твердження позивачки, що цей факт в акті ревізії №22/11 від 12.03.2007р. не вказаний, що є суттєвим під час розгляду адміністративної справи.

Судом також встановлено, що в акті №22/11, на підставі якого винесені оскаржувані постанови відповідач безпідставно ототожнив різні чинники, а саме втрати, які затверджені рішенням виконкому Нікопольської міської ради №823 від 27.12.2000р. в конкретному розмірі 13% та витрати на власні технологічні потреби, які регулюються зовсім іншим розділом нормативного акту, а саме розділом 4 Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії, на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94.

Під час розгляду адміністративної справи судом, відповідачем - начальником контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 10.12.2007р. №0000011 припинено адміністративну справу відносно позивачки ОСОБА_1 з посиланням на п.3 ст.284 КУпАП у звязку з порушенням за даним фактом кримінальної справи.

Суд вважає, що вказана постанова також підлягає визнанню нечинною з тих підстав, що. відповідно до статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить у справі одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст.241 Кодексу; 3) про припинення адміністративної справи. Постанова про припинення справи виноситься у випадку оголошення усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд товариського суду або прокурора, органу слідства або дізнання, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу.

Як видно з матеріалів справи, по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 прийнято дві постанови, одна заступником начальника КРУ ОСОБА_2, а друга безпосередньо начальником КРУ ОСОБА_3, що є незаконним, оскільки, постановлення двох постанов у одній адміністративній справі прямо заборонено положеннями ст.284 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги суд враховує те, що згідно класифікатору професій, посад та робот, затверджений постановою уряду не міститься такої посади як колишній директор, відповідно вказана постанова підлягає визнанню нечинною також і цих підстав.

Судом встановлено, що дійсно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 було порушено вимоги статті 268 КУпАП, згідно якої особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право зокрема, приймати участь у справі, давати пояснення, заявляти клопотання, надавати докази, користуватися правовою допомогою адвоката, знати про час та місце розгляду справи.

З матеріалів справи та суті постанови видно, що ОСОБА_1 не була повідомлена про час та дату розгляду даної адміністративної справи, та відповідно, була позбавлена можливості скористатися своїми процесуальними правами, що є також грубим порушенням прав позивачки та підставою для задоволення адміністративного позову.

Суд дослідивши в судовому засіданні постанову Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області від 01 вересня 2009р. про зміну обвинувачення в суді, встановив наступні обставини.

Органом досудового слідства колишній директор НКП «Нікопольтеплоенерго» ОСОБА_1 звинувачувалася в тому, що «… в результаті допущеної директором службової недбалості, сталося завищення розрахунку різниці в тарифах на суму втрат понад технологічні норми за 2004 рік, що призвело до зайвого відшкодування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію в сумі 454413 гривень».

Аналогічна фабула звинувачення в адміністративному правопорушенні містить в оскаржуваній постанові КРУ про накладення на позивачку адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В судовому засідання також встановлено, що дійсно дана кримінальна справа розглядалася Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, в ході якого було призначено судово-економічну експертизу з питань обґрунтованості віднесення фактичних втрат ресурсів в собівартість послуг теплопостачання.

З матеріалів судово-економічної експертизи видно, що висновки КРУ, викладені в акті №24/11 від 12.03.2007р., на підставі якого було прийнято оскаржувані постанови не відповідають дійсності, у звязку з чим прокурором було прийнято рішення про виключення вказаної частини обвинувачення, а в іншій частині кримінальна справа була припинена судом, в доказ чого позивачка надала суду постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.09.2009р.

Викладене підтвердилося у судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.2, 4, 7, 17, 23, 158, 159, 160, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати нечинною постанову першого заступника начальника КРУ в Дніпропетровській області ОСОБА_2 серії ДКРС №0000272 від 03.05.2007р. по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136 грн.

Визнати нечинною постанову начальника контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 10.12.2007р. №0000011 серії ДКРС про припинення адміністративної справи відносно ОСОБА_1

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.Г.Овчаренко