Справа № 314/7230/16-а
Суддя: Гасанбеков С. С.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

23 грудня 2016 рокуСправа № 314/7230/16-а

15 год. 30 хв.

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гасанбекова С.С., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області

про: визнання протиправними дій субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.11.2016, що набрала законної сили 22.11.2016, вищезазначену адміністративну справу було передано на розгляд Новомиколаївському районному суду Запорізької області на підставі ст. 22 КАС України.

Справа надійшла до Новомиколаївського районного суду Запорізької області 29.11.2016.

За правилом частин 7, 8 ст. 22 КАС України, адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, розглядається адміністративним судом, до якого вона надіслана. Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

З матеріалів справи випливає, що 10.11.2016 позивач звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті з 12.06.2016 призначеної позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»;

- зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 12.06.2016 призначену пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою судді від 02.12.2016 було відкрито скорочене провадження в справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне.

З 12.06.2016 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» управлінням Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області.

На час призначення пенсії позивач працював суддею у Вільнянському районному суді Запорізької області, що підтверджується службовим посвідченням судді.

23.08.2016 Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі повідомило позивача листом за вих. № 42/Б-5, що Законом України віл 24.12.2015 № 911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни в статтю 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Оскільки позивач працює на посаді судді, пенсія за віком з 12 червня 2016 року йому не виплачується.

Позивач вважає, що управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області невиплатою йому призначеної відповідно до чинного законодавства пенсії порушило його конституційне право на володіння пенсією за віком.

За твердженням позивача, відповідач безпідставно не враховує правові норми Конституції України та КАС України, не враховує рішення Конституційного суду України, що регулюють вказані правовідносини щодо сплати призначеної пенсії.

20.12.2016 судом отримано письмові заперечення відповідача проти позову, обґрунтовані наступним.

З 12.06.2016 позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області як пенсіонер за віком.

Пенсію за віком призначено ОСОБА_1 відповідно до умов Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058.

Стаття 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 встановлює порядок виплати пенсії.

Законом України від 24.12.2015 № 911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 абз. 2, 3 викладено у наступній редакції, зокрема: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року»:

особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус судців», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Відповідач звертає увагу на те, що норми Закону України 24.12.2015 № 911 «Про

внесення змін до деяких законодавчих актів України» нині є діючими, у встановленому

законом порядку не скасовувалися та не визнавалися неконституційними.

Також, відповідач вважає неправомірним посилання позивача, як на підставу задоволення позовних вимог, на рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 № 4рп/2016, оскільки предметом дослідження Конституційного Суду України у наведеному рішенні був інститут щомісячного довічного грошового утримання судді, в даному випадку позивач отримує пенсію за віком.

Крім того, відповідач зауважує, що згідно з прохальною частиною позову позивач просить нарахувати і виплати з 12.06.2016 призначену пенсію, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058, тобто не зазначає кінцевої дати виплати пенсії. Відповідач стверджує, що чинне законодавство не регулює спірні правовідносини після 31.12.2016, а тому вважає неправомірними позовні вимоги ще й з підстав відсутнього обмеження виплати пенсії у подальшому.

Виходячи з наведеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні в справі докази у їх сукупності, вирішив продовжити розгляд справи у порядку скороченого провадження і встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення, оскільки між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин, проте сторони по-різному тлумачать норми Закону № 1058-ІV.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України гарантуються права і свободи громадян, які не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, та не допускається звуження змісту, обсягу існуючих прав і свобод.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній з 01.04.2015), тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015: у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Згідно з абзацом 1 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (у редакції, чинній з 01.04.2015) тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911- VIII від 24.12.2015, який набув чинності з 01.01.2016, передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Відповідно до абзацу 1, 4 ч. 5 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (у редакції чинній з 01.01.2016) тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Проте Конституційний Суд України в своєму рішенні № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», дійшов висновку, згідно з яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, у тому числі: 1) абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII; 2) пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ в частині скасування з 01.06.2015 норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року 911-VІІІ та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Крім того, Конституційний Суд України вказав на такий порядок виконання цього рішення, у тому числі: абзаци 1, 2, 3, 4 та перше, друге речення абзацу 6 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню, як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VІІІ, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку».

Посилання відповідача на ту обставину, що вказане вище рішення Конституційного Суду України стосується лише довічного грошового утримання, суд визнає необґрунтованим, оскільки в резолютивній частині рішення чітко зазначено, що «Підлягає застосуванню перше речення ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VІІІ, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку».

Таким чином, з огляду на приписи пункту 13 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», невиплата призначеної позивачу з 12.06.2016 пенсії за віком, так само як і невиплата судді щомісячного довічного грошового утримання, не узгоджується з конституційними гарантіями незалежності суддів, тобто є незаконним.

Крім цього, суд визнає за необхідне окремо звернути увагу на таке.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII одночасно з внесенням змін до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» вносив відповідні зміни до конкретно визначених нормативно-правових актів, зокрема і до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VІІІ (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., №№ 18-20, ст. 132, № 22, ст. 145), що випливає з п. 30 розділу І Закону від 24.12.2015 № 911-VIII.

Отже, з системного аналізу норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII слід дійти висновку про те, що підставою для застосування передбаченого статтею 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» тимчасового обмеження виплати пенсії, є призначення пенсії особі, яка працює на посаді і на умовах, визначених конкретним нормативно-правовим актом, а для позивача по справі таким нормативно-правовим актом був Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VІІІ. Втрата чинності таким нормативно-правовим актом в цілому, або тих його норм, що визначають посаду та/або умови праці особи, виключає застосування обмеження на виплату пенсії/щомісячного довічного грошового утримання.

30.09.2016 набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VII, зі змісту якого вбачається, що цей закон не є черговою редакцією Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, а є новим окремим нормативно-правовим актом, (пункт 2 розділу ХІІ Закону № 1402-VII). При цьому, положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, передбачені пунктами 7, 23, 25, 36 розділу ХІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VII, що тимчасово зберігають чинність, відповідно до пункту 2 цього розділу, не визначають посад та всіх умов праці суддів, які працюють у судах першої та апеляційної інстанцій, на відміну від суддів Верховного Суду України та суддів вищих спеціалізованих судів (п. 7 розділу ХІІ).

Таким чином, з 30.09.2016 єдиним законом, що визначає як посади, так і умови оплати праці суддів судів першої інстанції є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VII, який не містить будь-яких обмежень щодо виплати пенсій працюючим суддям.

Виходячи з наведеного, починаючи з 30.09.2016 норми ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині тимчасового обмеження виплати пенсії/щомісячного довічного грошового утримання особам, які працюють на посадах і на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VІІІ, не підлягають застосуванню, зокрема щодо суддів судів першої інстанції.

З цих же підстав суд визнає необґрунтованим посилання відповідача на відсутність у прохальній частині позову кінцевої дати виплати пенсії позивачу, оскільки після 31.12.2016 пенсія має виплачуватися на загальних підставах, передбачених ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, суд визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

До позовної заяви позивачем додано квитанцію № 16673405 від 10.11.2016, якою підтверджується сплата ним судового збору в розмірі 551,20 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконується постанова суду про присудження виплати, зокрема пенсії у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 94, 98, 158 163, 183-2, 256 КАС України, суд

постановив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 з 12 червня 2016 року пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

3. Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 12 червня 2016 року призначену їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

4. Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 коп.).

5. Постанова підлягає негайному виконанню в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області виплатити ОСОБА_1 пенсію в межах суми платежу за один місяць.

Постанова набирає законної сили і є остаточною після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання її копії.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.С. Гасанбеков