Справа № 757/35146/16-а
Суддя: Гладун Х. А.
Дата ухвалення: 2016-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2016 року cуддя Печерського районного суду Гладун Х.А., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (Далі - Позивач) звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), в якому просив визнати протиправною відмову Відповідача у виплаті йому призначеної пенсії; зобов'язати Відповідача нарахувати та виплатити належну йому до виплати пенсію за віком з 01 квітня 2015 року; допустити негайне виконання виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць; стягнути на його користь понесені судові витрати у справі.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що припинення Відповідачем з 01.04.2016 р. виплати раніше призначеної Позивачу пенсії за віком, на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, який суперечить конституційним нормам, встановленим статтями 8, 21 та 22 Конституції України, грубо порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене ст. 46 Конституції України.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 21.07.2016 року відкрито скорочене провадження у справі.

25.10.2016 року представник Відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що відмова у поновлені пенсії за віком полягає в тому, що з 01.04.2015р. виплату пенсії Позивачу було припинено відповідно до абз. 3 п.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VІІ1, з 01.01.2016р. відповідно до п.29 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. № 911-VІІІ.

Так, згідно п.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ - тимчасово, у період з 01 квітня 2015р. по 31 грудня 2015р.: особам, на яких поширюється дія Закону України «Про прокуратуру» (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не виплачується.

Відповідно до п.29 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. № 911-VІІІ - тимчасово, у період з 01 січня 2016р. по 31 грудня 2016р. особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідач, зазначає, що оскільки Позивач станом на 01.04.2015 р. і по сьогоднішній день працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому припинення виплати йому пенсії є законним.

Також Відповідач вказує на те, що посилання Позивача на рішення Конституційного Суду №4-рп/2016 від 08.06.2016р. є безпідставним, оскільки ним визнано неконституційними положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ стосовно скасування з 01.06.2015р. довічного грошового утримання суддів, в тому числі щодо обмеження щомісячного довічного грошового утримання судді, та перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання.

Враховуючи вищезазначене Відповідач, вважає, що діяв згідно норм чинного законодавства, у зв`язку з чим просить суд відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом встановлено, що Позивач з 25 березня 2011 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України та йому призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На час призначення пенсії Позивач перебуває на посаді судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (про що свідчить копія трудової книжки з записом від 11 лютого 2011 року про прийняття на роботу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ), відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року (в редакції чинній на момент призначення пенсії).

З 01.04.2016 р. Відповідачем припинено виплату раніше призначеної Позивачу пенсії за віком на підставі Закону України від 02.03.2015 № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

16 травня 2016 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою щодо виплати пенсії в межах своєї компетенції відповідно до Закону України «Про державну службу».

Листом № 350/6-340 від 22 червня 2016 року Відповідач відмовив у задоволенні його заяви про виплату пенсії з посиланням на норми Закону України від 02.03.2015 № 213.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи вищенаведені положення ч.2 ст.71 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VІІІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-ІV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії /щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790-ХІІ "Про статус народного депутата України", № 889-VІІ, від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ "Про прокуратуру", № 2453-VІ, пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-ІV, не виплачуються.

Пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон № 213-VІІІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-VII.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.8 Конституції України діє принцип верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема основи соціального захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності тощо.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах.

Правовідносини, що виникають у процесі реалізації Позивачем права на перерахунок призначеної пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі 41/74 уап Оиуп V. Ноше ОШсе, цей принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) N 4-рп/2016, 08.06.2016, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Таким чином, положення п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VII суперечить конституційним нормам, встановленим статтями 8, 21 та 22 Конституції України, а тому, посилання Відповідача на норми Закону №213-VIІ є необґрунтованими, в зв'язку з чим рішення Відповідача про відмову у виплаті раніше призначеної Позивачу пенсії грубо порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене ст. 46 Конституції України, та є протиправним.

При цьому належно обґрунтованими є твердження Позивача про те, що порушення його права на соціальний захист має місце з 1 квітня 2015 року, а відтак, воно підлягає поновленню саме з вказаної дати.

При цьому, судом враховано, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вказане, суд вважає, що порушенні права Позивача підлягають захисту, з 1 квітня 2015 року, виплата раніше призначеної Позивачу пенсії підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. Поновити права та інтереси Позивача іншим шляхом, ніж відновлення виплати пенсії, неможливо.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 92, 46, 22 Конституції України, ст.ст.33, 35, 37, 37-1 Закону України «Про державну службу», ст.ст. 3, 4, 6, 11, 12, 18, 19, 87, 99, 160-163, 183-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,- задовольнити.

Визнати відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у виплаті ОСОБА_1 призначеної пенсії - протиправною.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належну пенсію за віком з 01 квітня 2015 року.

Постанову суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Судові витрати у виді судового збору в сумі 1102 грн. 40 коп. стягнути з Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун