Справа № 805/4074/16-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 р. Справа №805/4074/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 11 година 30 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.

за участю секретаря судового засідання Проніні Д.С.

позивача не зявився

представника відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту, -

встановив:

01 листопада 2016 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі відповідач або Словянський ВДВС), в якому позивач просила зняти арешт нерухомого майна ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_1, накладений відділом державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Донецька постановою серії АА № 394881 від 27 лютого 2007 року, реєстраційний номер обтяження 4838370.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Маючи намір здійснити відчуження цього майна, позивач звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_2 та дізналася, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна зареєстроване обтяження арешт, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Донецька серії АА № 394881 від 27 лютого 2007 року.

Позивач стверджувала, що не є боржником у жодному виконавчому провадженні. У звязку з виконанням якого саме виконавчого документа накладений арешт їй невідомо.

Позивач доводила, що арешт майна за відсутності правових підстав для цього порушує її права як власника, а тому, посилаючись на ст. ст. 317, 321 Цивільного кодексу України та ст. ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження», просила задовольнити позов (а.с. 4-5).

Відповідач свого ставлення до заявлених позовних вимог не висловив.

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст. ст. 33-36, 38 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Сторони явку своїх представників до судового засідання не забезпечили, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

З огляду на це на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України справа розглянута за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Зясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Відповідач Словянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (ідентифікаційний код 34974684) зареєстрований як юридична особа, про що 29 березня 2007 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 001436 (а.с. 53-55).

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено на підставі паспорту громадянина України серії ВК 862201 (а.с. 6-7, 21-22).

До укладання шлюбу 07 жовтня 2011 року позивач мала прізвище ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-НО № 264366, видане 07 жовтня 2011 року (а.с. 8, 23).

На підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 357, ОСОБА_3 на праві приватної власності належала 1/1 частка трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 27229505, номер запису: 1214 в книзі 3/8), що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25409743, виданим 24 лютого 2010 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» (а.с. 9, 24-30).

Маючи намір укласти договір купівлі-продажу щодо цієї квартири, в жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу ОСОБА_2

Здійснивши запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за параметрами: «Пошук в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про: право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження; тип особи: фізична особа; ПІБ: ОСОБА_3; РНОКПП: НОМЕР_1», приватний нотаріус отримала Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (номера інформаційної довідки: 70803137; дата, час формування: 19.10.2016 10:37:14).

Зі змісту Інформаційної довідки слідує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за вказаними параметрами запиту відомості відсутні.

В Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявні відомості про обєкт нерухомого майна реєстраційний номер майна: 27229505, тип майна: квартира, трикімнатна; адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1; загальна площа (кв.м): 74,9, житлова площа (кв.м): 45,0, загальна вартість нерухомого майна (грн.): 276 126,00 грн.; номер запису: 1214 в книзі 3/8.

Відомості про право власності дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 24.02.2010; дата внесення запису: 24.02.2010, ПІБ: ОСОБА_3; РНОКПП: НОМЕР_1; форма власності: приватна; частка власності: 1/1; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 357, 13.02.2010, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4

Відомості про інші речові права за вказаними параметрами запиту в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні.

Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 4838370; зареєстровано: 19.04.2007 18:35:43 за № 4838370 реєстратором: Четверта донецька державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова, АА № 394881, 27.02.2007, Відділ ДВС Кіровського РУЮ м. Донецька; обєкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник: ОСОБА_3, код: НОМЕР_1, АДРЕСА_2; заявник: Відділ ДВС Кіровського РУЮ м. Донецька.

За вказаними параметрами запиту відомості в Державному реєстрі іпотек відсутні (а.с. 10).

Отримавши цю інформацію, 24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Словянського ВДВС з заявою про зняття арешту.

Листом від 26 жовтня 2016 року № 7673 Словянський ВДВС повідомив, що згідно з постановою про утворення виконавчої групи при органах ДВС управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на Словянський ВДВС покладено виконання функцій Кіровського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

На підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 19 квітня 2007 року Кіровським районним відділом державної виконавчої служби м. Донецька накладений арешт на невизначене майно, все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, ІПН: 306660227, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

За даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчі провадження, боржником у яких є ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на виконанні не перебувають.

Словянський ВДВС не має доступу до матеріалів виконавчих проваджень Кіровського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецька у звязку з проведенням активної фази антитерористичної операції у м. Донецьку, а тому надати більш детальну інформацію не має можливості.

З огляду на викладене ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду з приводу зняття арешту з належного їй майна (а.с. 11).

Ухвалою від 04 листопада 2016 року суд зобовязував позивача надати письмові пояснення із зазначенням, виконавче провадження з виконання якого саме виконавчого документа перебувало у провадженні ВДВС Кіровського РУЮ м. Донецька, чи виконаний цей виконавчий документ боржником, а також надати докази на їх підтвердження (а.с. 14-15).

На виконання ухвали від 04 листопада 2016 року ОСОБА_1 повідомила, що за період з 2007 року по теперішній час відносно неї не було відкрито кримінальних справ, судових позовів та справ тощо, так само не були виписані штрафи, не виносились будь-які рішення з питань стягнення з неї заборгованості.

Позивач стверджувала, що кредиторських заборгованостей не мала і не має, як поручитель не виступала. Повідомлень про рішення про накладення арешту на її майно від державного виконавця чи нотаріуса ні в письмовій, ні в усній формі не отримувала (а.с. 20).

Ухвалою від 10 листопада 2016 року суд витребовував у Словянського ВДВС документи, наявні у виконавчому провадженні ВП № 394881; довідку з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про те, чи є на теперішній час відкриті виконавчі провадження, боржником у яких є ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та які саме (а.с. 35).

На виконання ухвали від 10 листопада 2016 року Словянський ВДВС повідомив, що на виконання постанови про утворення виконавчої групи при органах ДВС управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на Словянський ВДВС покладено виконання функцій Кіровського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

За даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчі провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 на виконанні не перебувають та до відділів ДВС Донецької області не надходили.

07 листопада 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р затверджений Перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Доступ до виконавчих проваджень відсутній. Підтвердити втрату або наявність виконавчих проваджень та виконавчих документів не є можливим.

Ураховуючи викладене та у звязку з проведенням активної фази антитерористичної операції робота органів ДВС у Донецькій області ускладнена, тому забезпечити виконання виконавчих документів та вжиття заходів примусового виконання, в тому числі надання матеріалів виконавчого провадження або виконавчих документів, довідок тощо на даний час не видається можливим (а.с. 48, 59).

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (номера інформаційної довідки: 74161773; дата, час формування: 28.11.2016 14:20:19), свідчить, що на час судового розгляду обтяження з реєстраційним номером 4838370 є чинним (а.с. 49-52).

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

Щодо розгляду та вирішення по суті позовних вимог ОСОБА_1 суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця), мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІ (далі Закон № 1404) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідачем не надані докази, на підставі яких можливо було б встановити виконання якого саме виконавчого документа здійснювалося у виконавчому провадженні, в якому накладений арешт.

Як наслідок, суд позбавлений можливості на підставі ст. 181 КАС України та ст. 74 Закону № 1404 дійти однозначного висновку щодо належності цієї справи до адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованого ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод права особи на судовий захист, суд вважав за необхідне розглянути позов ОСОБА_1 з прийняттям рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує нижченаведені норми матеріального права.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства (ч. 1 ст. 2 КАС України).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9) з урахуванням права на особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, що передбачено ч. 3 ст. 2 КАС України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Спірні правовідносини виникли у звязку з накладенням арешту на майно позивача за постановою державного виконавця Відділу ДВС Кіровського РУЮ м. Донецька від 27 лютого 2007 року серії АА № 394881.

На час виникнення спірних правовідносин діяли Закону України «Про державну виконавчу службу» 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР) та Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі Закон № 606).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР) державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-2 ст. 2 Закону № 606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом № 202/98-ВР.

Ч. ч. 1-3 ст. 3 Закону № 202/98-ВР визначено, що органами державної виконавчої служби є, зокрема районні відділи державної виконавчої служби відповідних міських управлінь юстиції. Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців. Районні відділи державної виконавчої служби відповідних міських управлінь юстиції є юридичними особами.

Ч. 2 ст. 4 Закону № 202/98-ВР містить правову норму, відповідно до якої державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Системний аналіз вищезгаданих положень Законів № 202/98-ВР та № 606, а також п. 7 ч. 1 ст. 2 КАС України свідчить, що ВДВС та його державні виконавці є суб'єктами владних повноважень, як наслідок, у справах щодо оскарження рішень та дій цих суб'єктів суд має перевірити їх відповідність критеріям, наведеним у ч. 3 ст. 2 КАС України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ст. 1 Закону № 606 слідує, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач та його державні виконавці мали забезпечити вжиття заходів примусового виконання рішення, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії, не допускаючи при цьому порушення прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі позивача.

Звернення стягнення на майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, є одним із заходів примусового виконання рішень, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону № 606.

Порядок звернення стягнення на майно боржника був визначний ст. 52 Закону № 606.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч. 5 ст. 52 Закону № 606 у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону № 606 стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Крім того, за приписами ч. 7 ст. 52 Закону № 606 у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Порядок накладення арешту і вилучення майна боржника був унормований ст. 57 Закону № 606.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону № 606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що встановлено ч. 2 ст. 57 Закону № 606.

Згідно з ч. 3 ст. 57 Закону № 606 постановами, передбаченими ч. 2 цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Особливості звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку фізичної особи були визначені ст. 63 Закону № 606.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 606 звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону № 606 у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону № 606 після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку.

Таким чином, виносячи постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державний виконавець Відділу ДВС Кіровського РУЮ м. Донецька мав забезпечити дотримання вимог ст.ст. 32, 52, 57, 63 Закону № 606.

В той же час відповідачем не надані докази на підтвердження того факту, що постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана (вручена) ОСОБА_1 як боржнику у виконавчому провадженні; що остання мала можливість виконати виконавчий документ у строки, надані для добровільного виконання.

Відповідачем не доведено, що перш ніж накласти арешт на нерухоме майно, державний виконавець пересвідчився у відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача; що боржник мав можливість скористатися своїм правом запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

Відповідачем не надані докази на підтвердження того факту, що стягненню з ОСОБА_1 за виконавчим провадженням підлягала сума, що перевищувала десять розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідачем не надані докази на підтвердження того факту, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була надіслана (вручена) боржнику.

Крім того, не надані докази на підтвердження факту того, що арешт накладений на майно ОСОБА_1 в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів

В сукупності наведені обставини зумовлюють висновок, що внаслідок накладення арешту на майно, були порушені права ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України протилежне відповідачем не доведено.

Згідно з письмовими поясненнями відповідача за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчі провадження, у яких ОСОБА_1 є боржником, відсутні.

Ст. 41 Конституції України гарантоване право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з абз. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол, протоколи №№ 2, 4, 7 та 11, ратифіковані Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Аналізуючи доводи позивача про порушення її права власності внаслідок накладення арешту та збереження його чинності, відповідно до змісту другого речення абз. 1 ст. 1 Першого протоколу Конвенції, суд приходить до наступних висновків.

Внаслідок арешту майна ОСОБА_1, мало місце вручання у право власності позивача з боку держави, остання позбавлена можливості розпоряджатися цим майном.

Це втручання відповідало вимозі правової визначеності (законності), оскільки було передбачене Законом № 606.

Воно мало законну мету та здійснювалося в інтересах суспільства, які полягали у забезпеченні реального та повного виконання виконавчого документа, примусове виконання якого покладено на органи державної виконавчої служби.

В той же час відповідачем не доведено, що вказане втручання здійснено з дотриманням вимог Закону № 606.

Крім того, це вручення не може вважатися співрозмірним меті його здійснення, оскільки арешт майна зберігає чинність, незважаючи на те, що згідно з даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчі провадження, у яких позивач є боржником, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки постанова державного виконавця серії АА № 394881 від 27 лютого 2007 року не була надана, суд не може прийняти рішення про визнання її протиправною та скасування.

З урахування наведеного, належним способом відновлення порушеного права позивача має бути зняття арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 4838370), зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 19.04.2007 18:35:43 за № 4838370, реєстратором: Четверта донецька державна нотаріальна контора, 85114, Донецька обл., м. Костянтинківка, вул. Театральна, буд. 5, на підставі: постанови, АА № 394881, 27.02.2007, Відділ ДВС Кіровського РУЮ м. Донецька; обєкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник: ОСОБА_3, код: НОМЕР_1, АДРЕСА_2; заявник: Відділ ДВС Кіровського РУЮ м. Донецька.

Стосовно можливості застосування до спірних правовідносин ст. 60 Закону № 606 суд відзначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону № 606 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника, що передбачено ч. 2 ст. 60 Закону № 606.

Правова норма, що містилася у ч. 1 ст. 60 Закону № 606, не може бути застосована до позивача, оскільки він був боржником у виконавчому провадженні, в той час коли наведеною нормою визначені права особи, відмінної від боржника, яка вважає, що арешт накладено на майно, належне їй, а не боржнику.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., які підлягають присудженню на користь останньої за рахунок бюджетних асигнувань Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту задовольнити повністю.

2. Зняти арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 4838370), зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 19.04.2007 18:35:43 за № 4838370, реєстратором: Четверта донецька державна нотаріальна контора, 85114, Донецька обл., м. Костянтинківка, вул. Театральна, буд. 5, на підставі: постанови, АА № 394881, 27.02.2007, Відділ ДВС Кіровського РУЮ м. Донецька; обєкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник: ОСОБА_3, код: НОМЕР_1, АДРЕСА_2; заявник: Відділ ДВС Кіровського РУЮ м. Донецька.

3. Стягнути з Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (ідентифікаційний код 34974684, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Словянськ, вул. Добровольського, 2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 83000, АДРЕСА_3) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

4. Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні.

5. Повний текст постанови виготовлений 12 грудня 2016 року.

6. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

7. Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.