Справа № 826/11002/16
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 грудня 2016 року м. Київ К/800/35504/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - ГУ МВС) в якому просив: визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 31 жовтня 1995 року № 441 та від 27 листопада 1995 року № 574о/с від в частині звільнення з органів внутрішніх справ (далі - оскаржувані накази); зобов'язання ГУ МВС винести наказ щодо звільнення позивача за пунктом 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України з 28 листопада 1995 року.

Оскаржуваними ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року, провадження у справі закрито.

Позивач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що у цьому спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є така, що набрала законної сили ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду, постановлена після відкриття провадження в адміністративній справі, а тому застосував процесуальні наслідки, передбачені пунктом 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами встановлено, що у липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Разом з тим, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 березня 2016 року, постановленою після відкриття провадження у справі, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ МВС залишено без розгляду на підставі пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, предметом спору у наведеній адміністративній справі були ті самі накази, про які іде мова у даному випадку.

Також, суди встановили, що суб'єктний склад учасників адміністративного процесу у вищевказаних справах є тотожний.

В свою чергу, за правилами пункту 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Такий висновок судів узгоджується з вимогами процесуального законодавства, відповідає дійсним обставинам справи та нормам процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновку не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк