Справа № П/811/773/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
13 грудня 2016 рокусправа № П/811/773/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю
суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.
за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.
за участю представників:
позивача: - не з`явився
відповідача: - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу військової частини польової пошти НОМЕР_1
на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року
у справі № П/811/773/16
до військової частини польової пошти НОМЕР_1
про визнання незаконним та скасування наказу,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини польової пошти НОМЕР_1 , в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 №76 від 27.01.2016 про результати службового розслідування.
Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, відсутністю належних для цього підстав, порушенням вимог Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.95 № 243/95-ВР. Позивач наполягає на тому, що майно, в нестачі якого він обвинувачується, під звіт не передавалось, навпаки, зазначені медикаменти рахувались на обліку за майором медслужби ОСОБА_3 ; службове розслідування проведене особою, яка відповідно до вимог вказаного Положення не мала права його проводити, оскільки заступник командира роти по роботі з особовим складом ОСОБА_4 не є особою, компетентною в питаннях обліку зберігання та використання відвідного майна, у нього відсутня юридична освіта, також ОСОБА_4 був начальником ОСОБА_5 , який на той час обіймав посаду начальника аптеки.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 адміністративний позов задоволено.
Постанову суду мотивовано тим, що притягнення до повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 за втрату медичного майна, яке було ввірене командиру медичної роти ОСОБА_3 , здійснено без встановлення факту передачі його у встановленому порядку позивачу, без встановлення факту розкрадання цього майна ОСОБА_6 , тому є необґрунтованим.
Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову. якою відмовити в позові в повному обсязі.
Відповідач зазначає, що в даному службовому розслідуванні встановлювався факт безвідповідального ставлення позивача до збереження військового майна, результатами службового розслідування встановлено, що саме позивач особисто відкрив ящик, в якому зберігалося майно, але не вжив заходів для збереження в подальшому цього майна, даний факт позивачем не заперечується. Посилання позивача на те, що дане майно за ним не рахується і він не несе за нього відповідальності, не відповідає дійсності, оскільки саме дії позивача призвели до втрати даного майна.
Також відповідач зазначає, що старший лейтенант ОСОБА_4 - заступник командира ремонтної роти автомобільної техніки по роботі з особовим складом - відновлюваного батальйону і ніякого відношення до медичної роти не має. Крім того, у службовому розслідуванні встановлювався факт безвідповідального ставлення позивача до збереження військового майна, а тому відсутня необхідність особі, яка проводить службове розслідування, бути компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або мати вищу юридичну освіту.
Представники сторін у судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, у квітні 2015 року позивач - ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, проходив службу в в/ч польова пошта НОМЕР_1 на посаді начальника аптеки-фармацевта відділення медичного постачання медичної роти.
Наказом командувача сухопутних військ ЗСУ №145-рс від 28.12.2015 позивач призначений сержантом інструктором відділення підготовки підрозділів навчального центру підготовки підрозділів міжнародного центру миротворчості та безпеки Національної Академії Сухопутних військ.
Згідно витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_1 № 25 від 03.02.2016 молодший сержант військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , начальник аптеки-фармацевт відділення медичного постачання медичної роти, переведений сержантом-інструктором відділення підготовки підрозділів забезпечення бойових дій відділу підготовки підрозділів навчального центру підготовки підрозділів міжнародного центру миротворчості та безпеки національної Академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та вважається таким, що з 02.02.2016 справи та посаду здав (а. с.14).
При цьому ОСОБА_1 переведено на службу у Львівську область, 03.02.2016 позивачеві виданий грошовий атестат, відповідно до п.9 якого будь-які борги перед В/ч НОМЕР_1 на момент переведення у позивача відсутні (а. с.15).
З метою відшкодування заподіяних державі збитків даним наказом вирішено :
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваного наказу.
У відповідності до п.26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99 № 548-XIV, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені у Положенні про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 23.06.95 № 243/95-ВР.
Відповідно до п.3 Положення № 243/95-ВР (в редакції на момент виникнення спірних відносин) військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) протиправної їх поведінки;
в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;
г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Таким чином, військовослужбовець має відшкодувати шкоду, якщо дії останнього були неправомірними і між такими діями та шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина військовослужбовця.
Пунктом п.13 вказаного Положення № 243/95-ВР встановлено підстави, за яких військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, а саме, у разі:
умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;
приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;
заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;
дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;
недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Як правильно зазначено судом першої інстанції, вказаний вище перелік підстав застосування повної матеріальної відповідальності військовослужбовця є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
За визначенням абз.2 п.2 Положення № 243/95-ВР військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
Відповідно до абз.2 п.17 Положення № 243/95-ВР у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
За приписами п.18 Положення № 243/95-ВР розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.
Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.
Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця або військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.
Відповідно до п.19 Положення № 243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено:
в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;
якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;
вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;
умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;
чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;
ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;
умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Відповідно до п.21 Положення № 243/95-ВР у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.
До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування.
Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.
Наявні в матеріалах справи документи свідчать, що винесенню спірного наказу від 27.01.2016 № 76 передували наступні обставини.
07.12.2015 командир медичної роти, майор ОСОБА_3 подав рапорт командиру В/ч НОМЕР_1 від 06.12.2015, яким доповів, що за його відсутності в зоні проведення АТО «…пропали медичні документ (роздавальні відомості на медичне майно) та засоби індивідуального захисту», та просив по даному факту призначити службове розслідування;
07.12.2015 наказом № 288 т. в. о. командира В/ч НОМЕР_1 , полковник ОСОБА_7 зобов`язав заступника командира ремонтної роти автомобільної техніки по роботі з особовим складом ремонтно-відновлювального батальйону провести службове розслідування по факту пропажі медичних документів та засобів індивідуального захисту;
12.12.2015 ОСОБА_1 надані письмові пояснення, з яких вбачається, що майор медичної служби ОСОБА_3 виїхав у відпустку, не передавши ОСОБА_1 ні майно, ні документацію. 28.09.2015 ОСОБА_1 зателефонував т. в. о. командира медичної роти ОСОБА_8 і наказав зробити фотографії роздавально-здавальних відомостей на аптечки індивідуальні і перерахувати препарат «Налбуфін», який знаходився у неопломбованому і зачиненому на замок дерев`яному ящику.
В присутності свідків ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) ОСОБА_1 відкрив ящик, зробив фота і перерахував препарат, після чого відніс ящик на аптечний склад.
11.11.2015 ОСОБА_12 після повернення з відпустки помітив відсутність дерев`яного ящика із медичним майном та роздавальними відомостями, а 22.11.2015 ОСОБА_3 наказав водію ОСОБА_13 забрати вищезазначений ящик, який вже знаходився на аптечному складі у м. Вугледар. На наступний день ОСОБА_3 зателефонував позивачу та обвинуватив у пропажі препарату «Налбуфін» та документів, якого ОСОБА_1 , як він зазначає, не брав.
За результатами службового розслідування старшим лейтенантом ОСОБА_4 складено 08.01.2016 відповідний акт, затверджений командиром В/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 27.01.2016 (а. с.12).
У даному акті службового розслідування, зокрема, зафіксовано:
- за час перебування командира медичної роти майора медичної служби ОСОБА_3 у відпустці, начальник аптеки відділення медичного постачання медичної роти молодший сержант ОСОБА_1 28.09.2015 самовільно відкрив дерев`яний ящик, в якому знаходився препарат «Налбуфін» та роздавальні відомості на медичне майно, внаслідок чого документи та майно було втрачено. Зазначене військове майно рахується на обліку за майором медичної служби ОСОБА_3 ;
- з пояснень молодшого сержанта ОСОБА_1 вбачається, що 28.09.2015 йому зателефонував т. в. о. командира медичної роти капітан медичної служби ОСОБА_8 і наказав зробити фотографії роздавально-здавальних відомостей на аптечки індивідуальні і перерахувати препарат «Налбуфін», який знаходився у неопломбованому і зачиненому на замок дерев`яному ящику. Оскільки ОСОБА_1 не зміг зв`язатись по телефону із ОСОБА_3 , він у присутності свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відкрив ящик, перерахував препарат та зробив фото документів, після чого ящик було віднесено на аптечний склад;
- 11.11.2015 майор ОСОБА_3 знаходився на аптечному складі, 22.11.2015 наказав водієві медичної роти ОСОБА_13 забрати вищевказаний ящик, який вже знаходився на аптечному складі у м.Вугледар. Наступного дня майор ОСОБА_3 зателефонував і почав обвинувачувати його у пропажі препарату «Налбуфін» та документів, однак молодший сержант ОСОБА_1 це заперечує;
- командир медичної роти майор медичної служби ОСОБА_3 пояснив, що після повернення з відпустки 11.11.2015 він помітив відсутність дерев`яного ящика із медичним майном та роздавальними відомостями. Після бесіди з особовим складом він встановив, що ящик забрав до м.Вугледар начальник аптеки молодший сержант ОСОБА_1 , а також, що цей ящик відчинявся за його відсутності. Після повернення ящику до розташування медичної роти було виявлено, що в ньому лише 100 упаковок препарату «Налбуфін», решта та роздавальні відомості були відсутні;
- ординатор медичного відділення медичної роти лейтенант ОСОБА_11 пояснив, що у вересні-жовтні 2015 року у палатці бачив молодшого сержанта ОСОБА_1 , який знаходився біля відкритого ящика із великою кількістю «Налбуфіна». В подальшому, 23-26 листопада, зазначений ящик було відкрито у його присутності у лікарні м.Вугледар, але препарату там було значно менше і не було ніяких паперів;
- сержант ОСОБА_9 пояснив, що бачив молодшого сержанта ОСОБА_1 біля відкритого ящика з «Налбуфіном», коли той його перераховував. Наступного дня після зазначений подій ящик зник з палатки;
- старшина ОСОБА_10 пояснив, що бачив, як у палатці молодший сержант ОСОБА_1 відкрив ящик з «Налбуфіном» та перераховував його, потім фотографував документи, які в ньому знаходились, та після закриття ящика поставив його під ліжко. В подальшому зазначений ящик він бачив у лікарні в м.Вугледар, але в ньому вже була незначна кількість медикаментів, а документів не було;
- солдат ОСОБА_13 пояснив, що 26.11.2015 за наказом командира медичної роти забирав ящик з м.Вугледара, де він знаходився у молодшого сержанта ОСОБА_1 . При відкритті ящика в ньому була незначна кількість медичних препаратів, а будь-які документи були взагалі відсутні;
- старший солдат ОСОБА_14 пояснила, що, знаходячись в санітарному автомобілі в м.Вугледарі з ОСОБА_13 , бачила ящик із незначною кількістю «Налбуфіну», інших предметів там не було;
- через зникнення роздавальних відомостей, неможливо встановити кількість виданого майором ОСОБА_3 медичного майна. Зазначена втрата стала можливою внаслідок протиправних дій молодшого сержанта ОСОБА_1 , який розпорядився медичним майном, закріпленим за іншою матеріально відповідальною особою, а тому заподіяну державі шкоду слід повністю віднести на його рахунок.
За результатами службового розслідування відповідачем зроблено висновок, що начальника аптеки відділення медичного постачання медичної роти молодшого сержанта ОСОБА_1 слід притягнути до повної матеріальної відповідальності на суму матеріальної шкоди 21 602,96 грн., заподіяної втратою медичного майна, яке рахується на обліку за майором медичної служби ОСОБА_3 , внаслідок протиправних дій молодшого сержанта ОСОБА_1 , який розпорядився медичним майном, закріпленим за іншою матеріально-відповідальною особою.
Позивач зазначає про відсутність його вини у зникненні військового майна та документації, а відповідач, зі свого боку, наполягає на наявності вини саме позивача у зникненні такого майна та документації.
Перевіряючи на відповідність приписам чинного законодавства проведення службового розслідування та його результатів, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно абз.1 п.17 Положення № 243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
Проте, як вбачається з матеріалів службового розслідування, відсутність дерев`яного ящика з медичним майном та роздавальними відомостями виявлена матеріально відповідальною особою за вказане військове майно, командиром медичної роти, майором ОСОБА_3 ще 11.11.2015, а нестача медичного препарату «Налфубін» - 26.11.2015, при цьому така нестача із зазначенням фактичної кількості медичного препарату ніяким чином не задокументована, а відповідний рапорт поданий командиру В/ч НОМЕР_1 лише 07.12.2015 без визначення поважних причин такого зволікання, що свідчить про недотримання приписів абз.1 п.17 Положення № 243/95-ВР.
При цьому станом на дату затвердження матеріалів службового розслідування жодними документами (актами, інвентарними відомостями тощо), як того вимагає п.21 Положення № 243/95-ВР, не встановлена кількість втраченого медичного майна, в тому числі з вини позивача.
Складена 04.01.2016 довідка-розрахунок № 1 вартості шкоди, завданої державні внаслідок втрати майна медичної служби), додана до акту службового розслідування, таким доказом не є.
Пакетів перев`язувальних індивідуальних ППІ у кількості 828 шт. на суму 960,48 грн.,
Джгутів гумових кровозупинних у кількості 654 шт. на суму 8502 грн.
Водночас, в акті службового розслідування зазначено, що через зникнення роздавальних відомостей, неможливо встановити кількість виданого майором ОСОБА_3 медичного майна.
За таких обставин відсутність у матеріалах розслідування вихідних даних для розрахунку збитків ставить під сумнів правильність визначення суми матеріальної шкоди, зазначеної у вищевказаній довідці-розрахунку.
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, акт службового розслідування, затверджений 27.01.2016, є таким, що не встановлює достовірних обставин та причетність певних осіб до зникнення медичного майна.
Також слід зазначити, що в даному випадку службове розслідування проведено заступником командира роти по роботі з особовим складом старшим лейтенантом ОСОБА_4 .
Докази того, що вказана особа є компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або має вищу юридичну освіту, а також того, що вказана особа не є (не була) безпосереднім начальником ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні, що, відповідно, свідчить про не доведення відповідачем факту проведення службового розслідування особою, яка мала відповідні повноваження відповідно до вимог абз.2, 3 п.18 Положення № 243/95-ВР.
За правилами п.22 Положення № 243/95-ВР військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.
В абз.1, 3 п.23 Положення № 243/95-ВР визначено, що командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.
Докази того, що відповідачем виконані вимоги п.22, абз.1, 3 п.23 Положення № 243/95-ВР щодо ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами розслідування, проведення після розгляду матеріалів розслідування особистої бесіди з позивачем та доведення до відома останнього спірного наказу під розписку, матеріали справи не містять.
Отже встановлені обставини в їх сукупності, проти наявності яких відповідач не заперечує, свідчать про допущені посадовими особами В/ч НОМЕР_1 порушення законодавчо встановленого порядку проведення службового розслідування.
По суті виявленого відповідачем правопорушення апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до наведеного вище п.13 Положення № 243/95-ВР повна матеріальна відповідальність настає, зокрема, у разі розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, тобто умисних дій з протиправного заволодіння такого майна, а не дій, які стали причиною такого розкрадання (допущення розкрадання) або втрати.
При цьому, матеріали службового розслідування (ані відповідний акт, ані письмові пояснення свідків) не дають підстав для встановлення складу правопорушення у вигляді умисних протиправних дій позивача з вилучення військового майна, матеріально відповідальної особою за яке є майор медичної служби ОСОБА_3 .
В ході службового розслідування не встановлено фактичних підстав доступу позивача до означеного вище медичного майна та здійснення ним фотографій роздавально-здавальних відомостей на аптечки індивідуальні і перерахування препарату «Налбуфін», що впливало б на відповідальність позивача; не досліджено ланцюг обставин, пов`язаних з передачею ОСОБА_1 , прийняттям на зберігання ящика з медичним майном на аптечний склад (задокументованих дати, часу, відповідальних осіб аптечного складу тощо), переміщення цього ящика в подальшому у м.Вугледар, приймання-видача ящика особами, які є матеріально відповідальними на аптечних складах, відсутність письмових пояснень цих осіб; не досліджено подій з моменту отримання ящика на аптечному складі водієм ОСОБА_13 до моменту відкриття ящика у присутності свідків.
Отже фактичне неповне службове розслідування не дає підстав для встановлення обставин, які б свідчили, що саме під час знаходження певного медичного майна у ОСОБА_1 сталось розкрадання даного майна саме позивачем, а не спричинено недбалим виконанням певними особами службових обов`язків, що є підставою для обмеженої матеріальної відповідальності (п.10 Положення № 243/95-ВР).
Матеріали службового розслідування не є належним та достатнім доказом правомірності притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, оскільки всупереч п.3 Положення № 243/95-ВР не встановлюють факту заподіяння саме ОСОБА_1 прямої дійсної шкоди через його протиправну поведінку у вигляді розкрадання військового майна, а також не встановлюють вини позивача і причинного зв`язку між протиправною поведінкою ОСОБА_1 і настанням шкоди.
Інші докази, які б свідчили про умисні дії позивача з розкрадання медичного майна військової частини як законодавчо встановлені підстави для повної матеріальної відповідальності, відповідачем не подані, в матеріалах справи відсутні.
Також колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 30 Положення № 243/95-ВР якщо військовослужбовець вибув на нове місце служби до повного відшкодування заподіяної ним шкоди, то утримання грошової суми за новим місцем служби провадиться на підставі запису у грошовому атестаті. Списання сум заборгованості за попереднім місцем служби у цьому випадку провадиться лише в разі отримання письмового підтвердження про їх стягнення за новим місцем служби військовослужбовця. Підтвердження про прийняття суми заборгованості до стягнення підписується командиром (начальником), начальником фінансового органу (головним бухгалтером) військової частини і засвідчується гербовою печаткою.
Як встановлено вище, ОСОБА_1 переведено на службу у Львівську область та 03.02.2016 виданий грошовий атестат, в якому будь-яких боргів позивача перед В/ч НОМЕР_1 на момент переведення не зазначено (а. с.15).
Тобто, як вірно зауважено судом першої інстанції, на момент видачі грошового атестату (03.02.2016) за ОСОБА_1 ніяких боргів (зокрема, невідшкодованої шкоди) не рахувалось, в той час як спірний наказ від 27.01.2016, яким ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності, вже був прийнятий. При цьому відповідачем жодних пояснень причин суперечності зазначених обставин суду, в тому числі, апеляційної інстанції не надано.
За приписами п.24 Положення № 243/95-ВР вищий за підлеглістю командир (начальник) перевіряє обґрунтованість притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, а також розміру стягуваної суми. У виняткових випадках, з урахуванням матеріального стану винної особи, її сімейних обставин тощо, розмір суми, що підлягає стягненню, може бути зменшено. Розмір стягуваних сум у цьому разі не може бути меншим, ніж це передбачено пунктом 10 цього Положення.
Оскарження наказу про притягнення до матеріальної відповідальності вищому за підлеглістю командиру (начальнику) не зупиняє утримання грошового стягнення.
Якщо військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний не згоден з рішенням вищого за підлеглістю командира (начальника), він відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право оскаржити таке рішення в судовому порядку.
У разі скасування наказу утримані суми повертаються.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення про задоволення позовних вимог, передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції - відсутні.
Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Апеляційну скаргу військової частини польової пошти НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року у справі № П/811/773/16 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко