Справа № 812/848/16
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

22 грудня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/848/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.,

при секретарі судового засідання Лященку А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про поновлення процесуального строку для звернення до суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправним та скасування наказу від 25.09.2015 № 2476, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

25.07.2016 позивач звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУМВС України у Луганській області від 25.09.2015 № 2476 «Про покарання окремих працівників міліції УПЗСЕ ГУМВСУ» в частині звільнення заступника начальний міжрайонного відділу № 1 Управління протидії злочинності у сфері економші майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, несумісного з подальшим проходженням служби в ОВС України, особисту безвідповідальність, низькі морально ділові якості, порушення вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України "Про міліцію", наказу МВС України від 22.02.2012 № 155, яким затверджені Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУМВС України у Луганській області від 30.09.2015 № 342 о/с в частині звільнення заступника начальника міжрайонного відділу № 1 Управління протидії злочинності у сфері економіки майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника міжрайонного відділу № 1 Управління протидії злочинності у сфері економіки;

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- зобов'язати відповідача відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.;

- стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про визнання причини пропуску строку звернення до суду поважною та його поновлення.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що 24.09.2015 року в рамках кримінального провадження Позивача було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

25.11.2015 до Позивача був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 234260,00 грн. Родичами Позивача була внесена за нього застава. Всі накопичення родини Позивача, близьких та знайомих були використані для внесення застави. До тепер Позивач перебуває у скрутному фінансовому становищі та не мав змоги оплатити послуги адвоката. Відтак, не мав можливості скласти та подати позов до суду.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову та заперечення з приводу заяви про поновлення строку звернення до суду. Посилався на таке.

ОСОБА_1 було звільнено з ОВС наказом ГУМВС у Луганській області від 30.09.2015 №342 о/с. Зазначений наказ Позивачем отриманий 08.12.2015, що підтверджено його власноруч складеною розпискою. В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до суду лише 25.07.2016 року. Таким чином, з дня, коли позивач дізнався про своє звільнення та був ознайомлений з відповідним наказом, минуло майже вісім місяців. Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. У зв'язку з чим просив залишити дану позовну заяву без розгляду.

Інших поважних причин, пропуску строку позовної давності на пропозицію суду позивач не повідомив, доказів наявності цих причин не надав, тому в задоволенні клопотання Позивача щодо поновлення строку звернення до суду без задоволення, а позовну заяву залишити без розгляду з цих підстав.

Суд керується такими вимогами чинного законодавства при вирішенні питання щодо обґрунтованості заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За ч. 3 ст. 99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, своїх прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку таким законом є Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», яким затверджений Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України та є додатком до цього Закону.

В свою чергу, частиною 1 статті 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Частина 1 статті 233 КЗпП України передбачає, що в справах про звільнення працівник може звернутися до суду із заявою в місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В пункті 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" адміністративним судам надані роз'яснення щодо застосування положень частини другої статті 99 КАС України. Зокрема, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, законодавець та судова практика чітко визначили, що перебіг строку звернення до суду позивача з цим позовом пов'язано з датою вручення копії наказу про звільнення або датою видачі трудової книжки.

Суд, дослідивши докази у справі, встановив такі обставини, що мають значення для вирішення питання щодо наявності чи відсутності поважних причин для поновлення строку звернення до суду.

Як встановлено судом, позивач з 14 серпня 1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ (а.с.15).

Наказом Головного управління МВС України у Луганській області №342 о/с від 30.09.2015 Позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) (а.с.14), з яким ознайомлений 08.12.2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Сторони не оспорюють тих обставин, що 10.07.2015 року військовою прокуратурою сил АТО Генеральної прокуратури України внесені відомості до ЄРДР № 00418 за ч. 3 ст. 368 КК України за підозрою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення.

Наказом Головного управління МВС України у Луганській області від 24.09.2015 №2453 призначено проведення службового розслідування за фактом затримання окремих працівників міліції ГУМВС (а.с.71).

Наказом Головного управління МВС у Луганській області від 25.09.2015 №2476 звільнено заступника начальника міжрайонного відділу №1 УПЗСЕ ГУМВС Україниу Луганській області підполковника міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (а.с. 85).

З позовної заяви вбачається, що позивач з 08.12.2015 року дізнався про своє звільнення у звязку з отримання копії наказу №342 від 30.09.2015 року, чого не заперечує позивач.

Суд критично ставиться до пояснень позивача стосовно неможливості звернення до суду без належної допомоги адвоката, оскільки ОСОБА_1 займав посаду заступника начальника міжрайонного відділу №1 Управління протидії злочинності у сфері економіки, тобто має відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень, також вбачається, що позивач станом на 30.09.2015 року має стаж служби в органах внутрішніх справ майже 17 років.

Тобто, за своїм кваліфікаційним рівнем, отриманою освітою, займаною посадою та тривалим стажем роботи позивач мав знати на достатньому рівні трудове законодавство та спеціальне законодавство щодо порядку проходження, підстав та порядку прийняття та звільнення зі служби, а також строків та підстав оскарження рішень про звільнення.

Враховуючи вимоги ст. ст. 99, 103 КАС України, ч. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст.233 КЗпП України, строк звернення до суду щодо оскарження вказаного наказу про звільнення розпочався 08.12.2015, тривав три місяця та сплинув 09.03.2016.

Статтею 100 КАС України передбачені наслідки пропущення строків звернення до суду, а саме: адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку, що строк звернення до суду з цим позовом позивачем було пропущено без наявності поважних підстав, тому його позовну заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись ч.3 ст. 99, ст.100, п.9 ч.1 ст. 155, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для звернення до суду - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправним та скасування наказу від 25.09.2015 № 2476, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду у зв'язку із пропуском строків звернення до адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 27 грудня 2016 року.

Суддя ОСОБА_3