Справа № 450/2637/16-а
Суддя: Мусієвський В. Є.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/2637/16-а Провадження № 2-а/450/165/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарях Микитів Н.С., Штойка С.В.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Голови ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_2, ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області про зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила зобовязати голову ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_2 надати їй копії всіх рішень ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області за 2015 і 2016 роки, які стосуються надання згоди на розробку проектів, передачі земельних ділянок у власність або користування із земель комунальної власності територіальних громад сіл Лисиничі та Підбірці Пустомитівського району Львівської області. Під час розгляду справи, представник позивача позовні вимоги збільшила та просила надати позивачу копії всіх рішень щодо згаданих вище земельних питань за період 2012 2016 роки. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.08.2016 року позивач ОСОБА_4 подала до голови ОСОБА_5 сільської ради письмовий запит про надання копій рішень сесії з 01.01.2015 року до 05.08.2016 року щодо надання органом місцевого самоврядування згоди на розробку проектів землеустрою та передачі земельних ділянок у власність або користування із земель комунальної власності. Однак їй було відмовлено у наданні такої інформації з підстав конфіденційності, оскільки така містить дані майнового характеру, обставини і події повязані з особою, і відсутня згода громадян на поширення конфіденційної інформації, що їх стосується. 01.09.2016 року позивач повторно подала такий же запит, однак їй було повторно відмовлено у наданні інформації листом від 06.09.2016 року. Вважає, що порушено її конституційне право, оскільки має право на отримання публічної інформації щодо земель, які перебувають у комунальній власності. Ухвалою суду від 28.11.2016 року до участі у справі залучено співвідповідачем ОСОБА_5 сільську раду Пустомитівського району Львівської області.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та дали пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду, просили позов задовольнити.

Відповідач голова ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_2 проти позову заперечив та пояснив, що розпорядником інформації є субєкти владних повноважень, зокрема органи місцевого самоврядування, а не їх посадові особи, а тому подання адміністративного позову до голови цього органу, який є представником такого органу, не відповідає чинному законодавству. Органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з фізичними особами у цивільні правовідносини. Інформація, яку хоче одержати позивач про надані земельні ділянки, є результатом діяльності ОСОБА_5 сільської ради не як субєкта владних повноважень, а саме як учасника цивільних правовідносин. Вказана інформація наявна у відповідача в силу виконання обовязків, покладених на нього ст. 12 Земельного кодексу та іншими законодавчими актами. Запитувана позивачем інформація є конфіденційною та може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Вважає, що надання органом державної влади або місцевого самоврядування публічної інформації, яка є конфіденційною, нерозривно повязано з втручанням в особисте життя особи, щодо якої така інформація розповсюджується. А тому втручання в особисте і сімейне життя людини не допускається. Збирання, зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації про особу, без попередньої згоди цієї особи, має ознаки неправомірного втручання в її особисте життя. Вважає, що позивачу правомірно було відмовлено у наданні такої інформації. Просив у задоволенні позову відмовити, або задоволити такий частково без зазначення прізвищ осіб, щодо яких були винесені рішення.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні такого з вищевикладених підстав, або задоволити такий частково без зазначення прізвищ осіб, щодо яких були винесені рішення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що поданий адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.08.2016 року ОСОБА_4 звернулася до голови ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області про отримання завірених належним чином копій рішень сесій ОСОБА_5 сільської ради та виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради про надання згоди на розробку проектів землеустрою та/або відведення у власність, користування земельних ділянок на території територіальних громад с.Лисиничі та с.Підбірці за період з 01.01.2015 року до 05.08.2016 року.

У відповідь на запит, листом від 26.08.2016 року №288 за підписом сільського голови позивача було повідомлено, що виконавчий комітет ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області не може надати копії рішень сесії ОСОБА_5 сільської ради, зазначених у запиті, оскільки такі рішення містять конфіденційну інформацію, дані майнового характеру, а також обставини, події, повязані з особою, та відсутня згода громадян на поширення конфіденційної інформації, що їх стосується.

Позивач повторно звернулася із запитом від 01.09.2016 року на отримання інформації про надання копій рішень ОСОБА_5 сільської ради за період з 01.01.2015 року по 05.08.2016 року про передачу у приватну власність та користування земельних ділянок із земель комунальної власності у межах сіл Лисиничі та Підбірці.

У відповідь на повторний запит позивача їй було надано відповідь від 06.09.2016 року №321 про неможливість надання запитуваної інформації з підстав її конфіденційності та з покликанням на те, що така інформація містить дані майнового характеру, а також обставини, події, повязані з особою, поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди органами місцевого самоврядування є втручанням в її особисте життя.

Приписами ч.1 ст 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року N 2939-VI з наступними змінами і доповненнями, (далі - Закон N 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у ст.13 Закону N 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях:

уся інформація, що перебуває у володінні суб'єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (п.1 ч.1 ст. 13 Закону N 2939-VI);

інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (п.2 ч.1 ст. 13 Закону N 2939-VI);

інформація, пов'язана з виконанням особами делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (п. 3 ч.1 ст.13 Закону N 2939-VI);

інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб'єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (п.4 ч.1 ст.13 Закону N 2939-VI);

інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (ч.2 ст.13 Закону N 2939-VI).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач двічі зверталася до голови ОСОБА_5 сільської ради в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 13 Закону N 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Визначене поняття "суб'єкт владних повноважень" не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб'єктів, зазначених у п.1 ч.1 ст.13 Закону N 2939-VI.

Відповідно до ч.1 ст. 5 та ч.1 ст.12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова (далі - міський голова) входить до системи місцевого самоврядування і є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Конституційний Суд України у п. 4 Рішення від 6 липня 1999 року N 7-рп/990 роз'яснив, що міський голова як особа, що має представницький мандат, виступає від імені виборців, зокрема представляє територіальну громаду, міську раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян тощо; звертається до суду з питань визнання незаконними актів відповідних органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів; укладає від імені територіальної громади, міської ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства (ч.3 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Виконання цих функцій та повноважень має місце тому, що виборці обрали його і наділили мандатом (тобто дорученням).

З наведеного випливає, що міський голова хоча й входить до системи місцевого самоврядування, однак не є органом місцевого самоврядування - сільською, селищною, міською радою або їх виконавчим органом, а тому не володіє публічною інформацією і в розумінні п. 1 ч.1 ст. 13 Закону N 2939-VI не може бути її розпорядником. У зв'язку з цим міський голова не може бути належним відповідачем у спорі щодо надання доступу до публічної інформації за інформаційним запитом.

Із змісту ч.2 ст. 11 КАСУ вбачається, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону N 2939-VI конфіденційна інформація - це інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

Водночас відмінне за обсягом визначення конфіденційної інформації закріплено у ч.2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року з наступними змінами і доповненнями N 2657-XII, за якою конфіденційною є інформація про фізичну особу незалежно від відповідного її волевиявлення.

Нормою ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі встановлення невідповідності закону Конституції України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто Конституцію України, а саме положення про те, що інформація про особу є конфіденційною, крім окремо визначених випадків (Рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року N 2-рп/2012).

Виходячи з положень ч.1 ст.7 Закону N 2939-VI, ч.2 ст.21 Закону N 2657-XII та ст.32 Конституції України конфіденційна інформація може поширюватись у таких випадках:

особа самостійно встановила випадки (порядок, умови), коли ця інформація може поширюватись (наприклад, у договорі про використання прав на комерційну таємницю);

коли особа у відповідь на прохання/пропозицію дає згоду на використання своїх конфіденційних даних. При цьому використання таких даних третьою особою здійснюється відповідно до умов наданої особою згоди;

коли закон дозволяє певним суб'єктам отримувати та використовувати конфіденційну інформацію без згоди особи. У таких випадках суб'єкт діє на виконання установлених повноважень та для досягнення визначеної мети (наприклад, отримання конфіденційної інформації в ході оперативно-розшукової діяльності або в ході проведення досудового слідства) і поширення конфіденційної інформації обмежується положеннями закону;

коли розголошення конфіденційної інформації відповідає суспільному інтересу і право громадськості знати цю інформацію переважає шкоду, яку може бути завдано особі поширенням її конфіденційної інформації. Таке поширення здійснюється відповідно до ст. 29 Закону України "Про інформацію" після застосування "трискладового тесту".

Розпорядники інформації, визначені ч.1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.2ст. 7 Закону N 2939-VI).

Ці положення узгоджуються з положеннями частини другої ст. 32 Конституції України, відповідно до якої не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Умови, за яких можливо поширити конфіденційну інформацію, також передбачені ч.1 ст. 29 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

Вбачається, що з урахуванням положень ч.2 ст.7 Закону N 2939-VI та частини другої ст. 32 Конституції України суспільними інтересами (інтерес громадськості), у яких конфіденційна інформація може бути поширена, є лише інтереси національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Вимога ч.1 ст.29 Закону України "Про інформацію" щодо встановлення переваги потенційної шкоди від поширення конфіденційної інформації над правом громадськості знати її відображає принцип пропорційності обмеження права, який є аспектом принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України і через призму якого досліджується правомірність будь-якого обмеження права, в тому числі права на отримання інформації.

Такий підхід також відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (статті 8) та практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до яких втручання у право на приватність особи можливе, якщо воно ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.

Аналіз вказаних положень законів свідчить, що розпорядник повинен застосовувати "трискладовий тест" - вимоги, передбачені частиною другою статті 6 Закону N 2939-VI, - з урахуванням особливостей вищевказаних положень. Застосування "трискладового тесту" в такому разі повинно здійснюватись таким чином:

1) встановлення відповідності обмеження доступу до запитуваної конфіденційної інформації одному із захищених інтересів (у справах щодо надання конфіденційної інформації, як правило, такими інтересами є захист репутації або прав інших людей, запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно);

2) встановлення можливості завдання істотної шкоди цим інтересам;

3) порівняння цієї потенційної шкоди з правом громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини. Якщо ця шкода не переважає суспільний інтерес в доступі до інформації, то конфіденційна інформація може бути розголошена і доступ до неї не може бути обмежений.

Таким чином, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник в листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

За загальним правилом не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених ч.2 ст. 6 6 Закону N 2939-VI, вказану інформацію може бути обмежено в доступі, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину (ч.5 ст. 6 Закону N 2939-VI).

Відповідачами не надано доказів, що надання інформації про прийняті у 2015-2016 роках рішення ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області, які стосуються надання згоди на розробку проектів, передачі земельних ділянок у власність або користування із земель комунальної власності територіальних громад сіл Лисиничі та Підбірці Пустомитівського району Львівської області може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Складовою комунального майна є земля (частина перша ст. 142 Конституції України, ч.1 ст. 60 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні"). Відповідно не може бути обмежено доступ до інформації про земельні ділянки, надані приватним особам у власність чи користування, а так само прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали такі ділянки. Вилучення імен фізичних осіб чи найменувань юридичних осіб, яким відповідне майно було надане, з копій документів при їх наданні за запитом на інформацію, є порушенням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

А тому, посилання відповідачів на конфіденційність інформації, запитуваної позивачем, спростовується вищенаведеним.

Згідно з вимогами п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання про прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

З викладеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 сільська рада Пустомитівського району Львівської області, яка відповідно до Конституції України як орган місцевого самоврядування зобовязана діяти у межах та у спосіб, прямо передбачені чинним законодавством, була зобовязана виконати вимоги, викладені в інформаційних запитах позивача та надати запитувані відомості в порядку доступу до публічної інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не зверталася з інформаційним запитом про винесені рішення ОСОБА_5 сільською радою Пустомиівського району Львівської області, прийняті за період з 2012 року до 31.12.2014 року та з 05.08.2016 року по теперішній час, як зазначено у заяві про збільшення позовних вимог, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не відмовляв у наданні інформації за вказані періоди.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, з відповідача ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у розмірі 551,20 грн.

Керуючись Конституцією України, п. 30 ч. 1 ст. 26, ч.ч. 1, 2, 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 1, ч. 1 ст. 4, ст.ст. 5, 10, 11, ч.ч. 1, 4 ст. 21 Закону України «Про інформацію», Законом України «Про доступ до публічної інформації», ст. ст. 71, 94, 159, 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_5 сільську раду Пустомитівського району Львівської області надати ОСОБА_4 належно завірені наявні копії рішень про надання згоди на розробку проектів, передачі земельних ділянок у власність або користування із земель комунальної власності територіальних громад сіл Лисиничі та Підбірці Пустомитівського району Львівської області, прийнятих за період з 01 січня 2015 року по 05 серпня 2016 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 сільської ради Пустомитівського району Львівської області в користь ОСОБА_4 551, 20 гривень сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її проголошення або отримання копії.

СуддяОСОБА_6