Справа № 826/8121/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2016 р. м. Київ К/800/44277/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Голяшкіна О.В.,

Донця О.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Київської міської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Софіт-Люкс» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «Софіт-Люкс» звернулось до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, в якому просило визнати незаконними та протиправними дії відповідача при винесенні рішення про коригування митної вартості товарів від 06 березня 2014 року, скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 06 березня 2014 року № 100250001/2014/000062/2.

Позовні вимоги мотивовано тим, що митним органом протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів (світильники побутові), що ввозилися на територію України, прийнято необґрунтоване рішення щодо її коригування.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року, позов задоволено частково: рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 06 березня 2014 року № 100250001/2014/000062/2 визнано протиправним та скасовано, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Київська міська митниця ДФС (правонаступник Київської міжрегіональної митниці Міндоходів), із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення у частині задоволення позовних вимог та постановити у цій частині рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до умов Контракту № SEL11, укладеного 17 березня 2011 року між Компанією «NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.& EXP.CO.,LTD» (Китайська Народна Республіка) (Продавець) та ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» (Покупець), Продавець зобов'язується поставити, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар за кількістю, асортиментом і вартістю узгоджений Сторонами в інвойсі щодо кожної поставки (підпункт 1.1 пункту 1 Контракту).

Підпунктами 4.7 та 4.8 пункту 4 Контракту визначено, що умови поставки за цим Контрактом вказуються в інвойсі відповідно до «Інкотермс-2000». Якщо не буде домовлено інше, базисом поставки є СІР Кіev або FOB Ningbo.

06 березня 2014 року до митного оформлення на митному пості «Західний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» заявлено товар: «Світильники побутові, які підвішуються або закріплюються на стелі чи на стіні, внутрішні, з комбінованих матеріалів (метал. спл., пластик, скло), призначені для використання з лампами розжарювання, не для використання у вибухонебезпечному середовищі та не містять телерадіоприймачів та/або телерадіопередавачів: R-50S white - 2 500 шт., R-50S chrome -2 500 шт.» та подано електронну митну декларацію № 100250001/2014/008681 від 06 березня 2014 року з товаросупровідними документами для підтвердження заявленої митної вартості товарів, які зазначені в графі 44 декларації (контракт, міжнародна товарно-транспортна накладна, коносамент, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг, довідка про транспортні витрати, інвойс та ін.).

Митна вартість заявлена за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Митниця надіслала на адресу позивача електронне повідомлення від 06 березня 2014 року № сffb48bd-2ed4-47bc-b5af-2de9994bfl40, у якому зазначено, що надані документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, а саме: у графі 44 митної декларації вказано контракт № SEL11 від 17 березня 2011 - до 01 березня 2015 (у пункті 12 контракту дата дії до 01 березня 2013 року), проте у наданих додаткових угодах № 2 та № 11 не вказано дату пролонгації контракту до 01 березня 2015 року. Декларанту запропоновано протягом десяти календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації; висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інші документи для підтвердження заявленої митної вартості за бажанням декларанта.

У відповідь на названу вимогу позивачем електронним повідомленням № 3СССА09Е-520А-49В9-А640-0674А0Е93А34 надано: виписку з бухгалтерської документації від 04 березня 2014 року; прайс-лист виробника та продавця товару; калькуляції виробника товару; експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати від 25 лютого 2014 року № В-396/2; додаткову угоду від 14 лютого 2013 року № 9 до контракту від 17 березня 2011 року SEL11; лист позивача за від 06 березня 2014 року вих. № 06-03/14/1. Останнім відповідача повідомлено, що зі списку витребуваних документів позивачем для підтвердження заявленої митної вартості товару вже надані всі передбачені законодавством документи, проте витребуваних документів, таких як експортна митна декларація країни відправлення, позивач не має можливості надати, тому адже вони не передбачені умовами контракту.

За результатами розгляду поданих ТОВ «Софіт-Люкс» документів та проведених консультацій, Київська міжрегіональна митниця Міндоходів 06 березня 2014 року прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів № 100250001/2014/000062/2, яким митну вартість імпортованого товару скориговано із застосуванням резервного методу.

Також митницею сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100250001/2014/00084.

Графа 33 згаданого рішення містить наступні зауваження щодо поданого декларантом пакету документів: зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, а саме - у графі 44 митної декларації вказано контракт № SEL11 від 17 березня 2011 - до 01 березня 2015 (у пункті 12 контракту дата дії до 01 березня 2013 року), проте у наданих додаткових угодах № 2 та № 11 не вказано дату пролонгації контракту до 01 березня 2015 року; експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати від 25 лютого 2014 року № В-396/2 не може бути визначальним при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, оскільки посилання на сайти в мережі Інтернет не містить посилання щодо вартості даного товару; у наданому прайс-листі виробника не зазначено одиницю виміру товару, термін дії, також зазначено асортимент та ціну товару, що стосується конкретної поставки.

Цього ж дня товариство подало нову електронну митну декларацію № 100250001/2014/008715, якою названий товар задекларовано за митною вартістю, що визначена з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів № 100250001/2014/000062/2 від 06 березня 2014 року, після чого товар випущено у вільний обіг під гарантійні зобов'язання.

Вважаючи протиправними дії митниці та рішення про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із протиправності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару як такого, що прийнято за наявності факту надання декларантом відповідачеві достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

За змістом частини другої статті 55 Митного Кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Як вже зазначено, витребовуючи у позивача додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, митниця у якості наявності розбіжностей у поданому при митному оформленні пакеті документів послалась на відсутність доказів пролонгації зовнішньоекономічного контракту від 17 березня 2011 року № SEL11 до 01 березня 2015 року.

На усунення названих обставин позивач надав додаткову угоду від 14 лютого 2013 року № 9 до зовнішньоекономічного контракту від 17 березня 2011 року SEL11, якою дію контракту продовжено до 01 березня 2015 року.

Тобто, позивачем усунуто єдину обставину, яка стала передумовою встановлення митницею наявності розбіжностей у поданих документах та слугувала підставою для витребування додаткових документів.

Суди вірно не взяли до уваги викладені у графі 33 оскаржуваного рішення митниці зауваження до наданого товариством експертного висновку Житомирської торгово-промислової палати від 25 лютого 2014 року № В-396/2, яким підтверджено вартість імпортованого позивачем товару, адже в силу частини другої статті 2 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України. У свою чергу, митні органи не уповноважені надавати оцінку відповідним висновкам та ставити їх під сумнів.

Необґрунтованими є і зауваження митниці щодо наданого позивачем прайс-листа виробника та продавця товару, оскільки чинне законодавство не містить застережень щодо форми та змісту такого документу.

Інші викладені у касаційній скарзі зауваження митниці не заслуговують на увагу як такі, що не відображені у графі 33 оскаржуваного рішення.

Втім, щодо ненадання позивачем на вимогу митниці копії митної декларації країни відправлення та викладених у касаційній скарзі доводів митниці щодо ненадання декларантом усіх витребуваних документів, колегія суддів зауважує на тому, що відповідач не обґрунтував, які саме складові митної вартості є непідтвердженими та які її складові можуть бути підтверджені декларацією країни відправлення. Не передбачено надання такої декларації й контрактом від 17 березня 2011 року SEL11. При цьому, вимога щодо надання копії експортної вантажної митної декларації не відповідає міжнародним митним стандартам і сучасній митній практиці та може бути розглянута як торговельний бар'єр (відповідь Держмитслужби України на лист Ради підприємців при Кабінеті Міністрів України щодо внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2009 року № 767 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України»).

З огляду на викладене колегія суддів дійшла переконання, що подані позивачем під час митного оформлення, з урахуванням наданих у якості додаткових, документи у своїй сукупності є такими, що ідентифікують імпортований товар та містять усі відомості, необхідні для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

Слід також зазначити, що спірне рішення не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої митним органом митної вартості товару, та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною договору, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваного рішення митниці та наявності підстав для його скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову у цій частині.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій надана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: