Справа № 813/3450/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року № 813/3450/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

судді Брильовського Р.М.,

судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України, Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі по тексту ОСОБА_1, позивач) до Державної пенітенціарної служби України (надалі по тексту відповідач 1), в якій просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Державної пенітенціарної служби щодо не розгляду та не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 про призначеня одноразової грошової допомоги у звязку із встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності, внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби;

-зобовязати Державну пенітенціарну службу України розглянути та прийняти рішення згідно поданої ОСОБА_1 заяви про призначення ОСОБА_1 як інваліду III групи одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності.

Ухвалою суду від 13.10.2016 року провадження у справі відкрито. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що з 22.12.2015 року отримав право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, яке закріплено Законом України «Про державну кримінально-виконавчу службу», Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850. Однак, Державною пенітенціарною службою в порушення вимог передбачених п.9 Порядку №850 не було прийнято у місячний строк рішення про призначення ОСОБА_1 грошової допомоги, а тому на переконання позивача відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, яка виразилася у неприйнятті відповідного рішення. За таких підстав, просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник ліквідаційної комісії Державної пенітенціарної служби України подав до суду письмові заперечення за вх.№30496 від 06.12.2016 року, в яких зазначає, згідно із рішенням Комісії розгляд документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги особам, яким встановлено групу інвалідності і відсоток втрати працездатності і які були звільнені із служби в період з 07.11.2015 року по 09.12.2015 року, був призупинений до законодавчого врегулювання порядку призначення та виплати вказаної допомоги особам цієї категорії. Таке рішення Комісії ґрунтувалося на підставі відсутності Порядку призначення грошової допомоги особам, яким встановлено інвалідність і які були звільнені із служби в період з 07.11.2015 року (втрата чинності Закону України «Про міліцію») до 09.12.2015 року (дата поширення дії соціального захисту як у поліцейських). Вважає, що у випадку позивача відсутні підстави, передбачені ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», для призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Відтак, просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задовольнити.

Відповідачі явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Жодних клопотань про відкладення або перенесення розгляду справи від відповідачів не надходило.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив службу з 29.01.2001 року по 24.11.2015 року в органах Державної кримінально-виконавчої служби України безперервно. В календарному обчислені 16 років 02 місяці 01 день, що підтверджується записом у трудовій книжці. Зокрема, займав посаду молодшого інспектора відділу охорони Миколаївської виправної колонії УДПтС України у Львівській області.

19 листопада 2015 року військово-лікарською комісією Головного управління МВС України у Львівській області позивачу було видано свідоцтво про хворобу №112, яким було встановлено діагноз про непридатність до військової служби в мирний час, та обмежену придатність у воєнний час.

Так, Львівським обласним центром МСЕК №1 за результатами визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках згідно з довідкою серії 12 ААА №001279 на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії №161 від 22.12.2016 року позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності 45%. Згідно з довідкою серії 10 ААВ №887145 від 22.12.2015 року до вищевказаного акту огляду позивачу була встановлена третя група інвалідності з причини захворювання, повязаного з проходження служби в органах внутрішніх справ.

Позивач звернувся до управління Державної пенітенціарної служби України із заявою (рапортом) про призначення йому одноразової грошової допомоги, долучивши до зазначеної заяви: довідку МСЕК, свідоцтво про хворобу, довідку страхової компанії про неотримання страхових виплат, копію паспорта та ідентифікаційного номера.

За результатом розгляду вказаної заяви Протоколом №3-16 від 24.05.2016 року комісія Державної пенітенціарної служби вирішила призупинити розгляд матеріалів особам, яким встановлено інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07.11.2015 року по 09.12.2015 року з підстави законодавчо неврегульованого питання призначення одноразової грошової допомоги особам, яким встановлено інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07.11.2015 року (втрата чинності Закону України «Про міліцію») до 09.12.2015 року (дата поширення дії соціального захисту як у поліцейських).

26.07.2016 року на адресу позивача надійшла відповідь Державної пенітенціарної служби України за №4/3-5633/16/Ш4069, в якій зазначено, що зважаючи на те, що ОСОБА_1 було звільнено 24.11.2015 року (з 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію», а з 09.12.2015 року на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби поширюється дія Закону України «Про національну поліцію») питання щодо призначення одноразової грошової допомоги буде вирішено після врегулювання Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

20.09.2016 року позивачу надіслано Протокол №5-16 засідання комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, яким було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України з підстави відсутності Порядку призначення одноразової грошової допомоги особам, яким встановлена інвалідність і які були звільнені зі служби у період з 07.11.2015 року по 09.12.2015 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу» правовою основою діяльності Державної кримінально виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Згідно із ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 13.02.2015 року, який набрав чинності 12.03.2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоровя здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07 листопада 2015 р. в зв'язку з набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, абз.3 пункт 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 року «Про Національну поліцію» передбачає, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 року затвердив «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (надалі по тексту - Порядок).

Пунктом 2 Порядку №850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.12.2015 року (дата встановлення інвалідності III групи - згідно з довідкою серії 12 ААА №001279 на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії №161 від 22.12.2016 року) позивач отримав право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, яке закріплено Законом України «Про державну кримінально-виконавчу службу», Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Однак, Державною пенітенціарною службою України в порушення вимог передбачених п.9 Порядку №850 не було прийнято у місячний строк рішення про призначення ОСОБА_1 грошової допомоги.

Відповідно до абз.3 пункт 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 року «Про Національну поліцію» передбачає, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Суд зазначає, що на момент розгляду заяви позивача діяли норми щодо соціального захисту пенсіонерів кримінально - виконавчої служби як у поліцейських, а саме норми Закону України «Про міліцію», які регулюють питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Таким чином, на переконання суду, законодавчо неврегульоване питання порядку призначення одноразової грошової допомоги особам, яким встановлено інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07.11.2015 року (втрата чинності Закону України «Про міліцію») до 09.12.2015 року (дата поширення дії соціального захисту як у поліцейських) не може бути підставою для відмови у виплаті такої допомоги позивачу, оскільки право на отримання допомоги передбачено Законом України «Про Національну Поліцію».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.159 КАС України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом зроблено висновок, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Державної пенітенціарної служби щодо не розгляду та не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 про призначеня одноразової грошової допомоги у звязку із встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності, внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби та зобовязання Державну пенітенціарну службу України розглянути та прийняти рішення згідно поданої ОСОБА_1 заяви про призначення ОСОБА_1 як інваліду III групи одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України на користь позивача належить стягнути з судовий збір у розмірі 2067,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 94, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю

Визнати протиправною бездіяльність Державної пенітенціарної служби щодо не розгляду та не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 про призначеня одноразової грошової допомоги у звязку із встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності, внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби.

Зобовязати Державну пенітенціарну службу України розглянути та прийняти рішення згідно поданої ОСОБА_1 заяви про призначення ОСОБА_1 як інваліду III групи одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності.

Стягнути Державної пенітенціарної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 067 (дві тисячі шістдесят сім) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя Сакалош В.М.

Суддя Брильовський Р.М.

Суддя Потабенко В.А.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27 грудня 2016 року.