Справа № 263/9612/16-а
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хараджа Н.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року справа № 263/9612/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2016 року у справі № 263/9612/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з 18.04.2012 року їй була призначена пенсія по інвалідності на підставі встановлення 3 групи інвалідності загального захворювання. 08 квітня 2014 року їй було присвоєно 2 групу інвалідності та сплачувалась пенсія по інвалідності на підставі ст. 30 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», де передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. У липні 2016 року позивачка звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя на предмет перерахування призначеної пенсії по інвалідності у відповідності ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р. Проте, відповідачем 19 липня 2016 р. було надано відповідь (№ 21068/03), якою відмовлено у задоволенні її заяви.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2016 року у справі № 263/9612/16-а адміністративний позов було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області щодо не призначення позивачу ОСОБА_2 пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в редакції від 27.03.2014 року; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області призначити позивачу ОСОБА_2 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в редакції від 27.03.2014 року, у розмірі 80 % середньомісячного заробітку державного службовця за останні 24 календарних місяці роботи перед зверненням за пенсією з урахуванням усіх виплат, з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі в тому числі сум матеріальної допомоги на оздоровлення і соціально-побутові потреби, виплату за вислугу років, а також індексації заробітної плати, з урахуванням фактично отриманих сум.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

09.12.2016 на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Керуючись ч. 1-3 ст. 122-1 Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09.12.2016 задовольнив зазначене клопотання.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу та в режимі відеоконференції відповідно до ст.ст. 41, 122-1 КАС України.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, а також документи, які містяться в матеріалах адміністративної справи, встановила наступне.

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя та отримує пенсію по інвалідності на підставі встановлення 3 групи інвалідності загального захворювання з 18 квітня 2012 року.

08 квітня 2014 року позивачці було присвоєно 2 групу інвалідності та сплачувалась пенсія на підставі ст. 30 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», де передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно ст. 33 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком.

Вищезазначена пенсія по інвалідності була нарахована за формулою 90 % (2 група) від пенсії за віком, що відповідає ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р., оскільки позивачка продовжувала перебувати на державній службі на посаді заступника директора департаменту - начальника управління преси та інформатизації департаменту зв'язків із громадськістю та внутрішньої політики Маріупольської міської ради.

З 13 червня 2016 року вона звільнена із займаної посади у зв'язку з ліквідацією департаменту та скороченням штату у відповідності п. 1 ст 40 КЗпП України. Позивачка має загальний стаж 31 рік 11 міс. з яких 22 р. 4 м. - стаж державної служби.

У липні 2016 року позивачка звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя (далі Відповідач) на предмет перерахування призначеної мені пенсії по інвалідності у відповідності ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р.

Проте, Відповідачем 19 липня 2016 р. надано відповідь (№21068/03) якою відмовлено у задоволені заяви позивачки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв'язку із звільненням з державної служби позивача, відповідач повинен був перерахувати призначену у квітні 2014 року пенсію по інвалідності, відповідно до ч. 9 ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р. у редакції від 27.03.2014 р., як для особи, яка припинила державну службу в розмірі 80 % від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Проте з таким висновком колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

З 18.04.2012 р. ОСОБА_5 була призначена пенсія по інвалідності (3 група загального захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Страховий стаж, з урахуванням додаткового стажу (згідно статті 24 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування») з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку - 60 років - 9 років 11 місяців 3 дні за відомостями персоніфікованого обліку.

Розмір пенсії обчислено згідно зі статтею 33 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» - 50% пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст.ст. 27,28 цього Закону, розмір пенсії склав 840 грн. 24 коп.

З 08.04.2014р. у зв'язку з встановленням 2 групи інвалідності згідно із ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» розмір пенсії обчислено із розрахунку 90% пенсії за віком за даними матеріалів пенсійної справи. Розмір пенсії склав 1615 грн. 52 коп.

За матеріалами пенсійної справи до 14.06.2016 р. ОСОБА_2 працювала в Маріупольській міській раді, мала статус «особи місцевого самоврядування».

До 01.04.2015р. визначення права на пенсію зазначеної категорії осіб та обчислення пенсії здійснювалось відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме стаття 21 цього Закону передбачала, що пенсія по інвалідності призначалась за умови наявності спеціального стажу роботи, звільнення з посади та надання відповідних документів на призначення цього виду пенсії.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІ від 02.03.2015р. - з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ЗУ «Про державну службу», ЗУ «Про прокуратуру», "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу". Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Слід зазначити, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.15 р. № 213-VIII неконституційним не визнавався, його норми є чинними.

За таких обставин, пенсії відповідно до законів України «Про державну службу», ЗУ «Про прокуратуру», "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу". Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України з 1 червня 2015 року не призначаються та не перераховуються.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно частини 2 Положення про Пенсійний фонд України № 280 від 23.07.2014 «Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства».

10.12.2015 набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889 (далі Закон України № 889) , прийнятий Верховною Радою України, який згідно статті 3 цього Закону регулює відносини, що виникають у звязку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Так, пунктами 10 та 12 Прикінцевих і перехідних положень цього Закону визначено категорії осіб, яким надається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993р. (далі Закон України № 3723). Закон № 3723 у зв'язку з набранням чинності Закону України № 889 утратив юридичну силу, крім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10,12 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 889.

Статтею 3 Закону України № 889 визначено категорії осіб, на яких не поширюється його дія. Це зокрема, посадові особи місцевого самоврядування. Тобто, призначення пенсій особам, що набули стаж служби на посадах місцевого самоврядування, Законом України № 889 не передбачено. Отже, посада, на якій працював позивач, не дає права на призначення їй пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» № 889.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не встановив належним чином обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову. Відтак, постанова місцевого суду підлягає скасуванню у відповідності до приписів ст. 202 КАС України з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 11, 24, 41, 122-1, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2016 року у справі № 263/9612/16-а - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2016 року у справі № 263/9612/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складення у повному обсязі.

У повному обсязі постанова складена 22.12.2016.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

ОСОБА_6