Справа № 813/3637/16
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року справа № 813/3637/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Василько А.В.,

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності,

від відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет Матс" до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень рішень, -

в с т а н о в и в:

товариство з обмеженою відповідальністю "Маркет Матс" (далі ТзОВ "Маркет Матс", позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі Личаківська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, відповідач) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень рішень від 04.10.2016 року № 2 форми "Р" та № 2 форми "В4".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийняті податковим органом із порушенням норм чинного законодавства, оскільки податковий орган дійшов до безпідставного висновку про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та ТзОВ "Коралсіті", так як на підтвердження реальності цієї господарської операції позивачем надавались при проведенні перевірки всі необхідні документи, які підтверджують факт здійснення спірних господарських взаємовідносин. ОСОБА_3 того, позивач наголошує на тому, що відповідачем уже здійснювалося дослідження питань фінансово господарських взаємовідносин ТзОВ "Маркет Матс" з ТзОВ "Коралсіті" за період з 01.01.2014 року по 30.04.2016 року та жодних порушень норм податкового та іншого законодавства не було встановлено, факт здійснення поставки не заперечувався, жодні податкові повідомлення рішення не виносилися. У зв'язку з наведеним, позивач вважає вищевказані податкові повідомлення рішення протиправними та просить їх скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов від 01.11.2016 року, суть яких зводиться до наступного. За результатами проведеної перевірки податковий орган дійшов висновку, що взаємовідносини між позивачем та ТзОВ "Коралсіті" носили безтоварний характер, в результаті чого позивачем було безпідставно включено до податкового кредиту ПДВ на загальну суму 3184533,00 грн., в результаті чого занижено сплату ПДВ на суму 3084945,00 грн. та завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду на суму 100439,00 грн. за липень 2016 року. Представник зазначив, що перевіркою не підтверджено фактичного руху активів у процесі здійснення операцій та встановлено факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам. Також представником відповідача було звернено увагу суду на те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. З огляду на викладене, за відсутності достатніх та належних доказів, які б вказували на фактичне здійснення господарської операції позивача з його контрагентом ТзОВ "Коралсіті", податкові накладні, на підставі яких сформований податковий кредит за спірними господарськими операціями, самі по собі не підтверджують право позивача на його оформлення. Враховуючи вказане, представник відповідача вважає висновки акта податкового органу підставними, а винесені на його підставі податкові повідомлення-рішення правомірним. Тому, враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. ОСОБА_3 того, повідомив про наявність помилки в номерах обох податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку позовні вимоги задовольнити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТзОВ "Маркет Матс", , місцезнаходження відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців: 79005, м. Львів, вул. І. Франка, 7, перебуває на обліку в Личаківській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, є платником податку на прибуток, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску.

В період з 05.09.2016 року по 09.09.2016 року проводилася позапланова виїзна документальна перевірка ТзОВ "Маркет Матс" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово господарських взаємовідносин з рядом контрагентів, зокрема з ТзОВ "Коралсіті" () за період з 01.04.2014 року по 29.07.2016 року.

За результатами перевірки позивача складено акт № 251/14-02/23275120 від 16.09.2016 року, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення № 2 форми "Р" та № 2 форми "В4" від 04.10.2016 року.

Не погоджуючись з винесеними рішенням контролюючого органу та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходив з наступного.

Як вбачається з акта перевірки, службовими особами контролюючого органу було встановлено порушення позивачем податкового законодавства, а саме п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (далі ПК України), що стало причиною завищення податкового кредиту за квітень 2015 року в сумі 3184533,00 грн., в результаті чого занижено сплату податку на додану вартість на суму 3084945,00 грн., в тому числі за квітень 2015 року на мусу 1054924,00 грн., за серпень 2015 року на суму 21964,00 грн., за березень 2016 року на суму 353397,00 грн., за травень 2016 року на суму 1624570,00 грн., за червень 2016 року на суму 30090,00 грн., та завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду на суму 100439,00 грн., в тому числі за липень 2016 року на суму 100439,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між позивачем та ТзОВ "Коралсіті" було укладено договір купівлі продажу № 2/04-1 від 02.04.2015 року (а.с. 43), згідно якого ТзОВ "Коралсіті" (продавець) зобов'язувався продати, а ТзОВ "Маркет Матс" (покупець) купити комплекс моделювання систем та приладів літака Л 39С, що включає в себе: модель радіолокаційного відповідача СРО 2М, модель регістратора САРПП 12 ГМ, модель системи кондиціонування і системи життєзабезпечення, модель авіагоризонту АГД 1, модель системи споживачів повітряних тисків (СПТ), модель акселерометра ЛУН 1722.2, модель динаміки польоту та руху по землі літака Л-39С, що визначене згідно специфікації, яка є додатком до договору.

З пояснень представника позивача випливає, що комплекс моделювання систем та приладів літака Л 39С являє собою програмне забезпечення, що розміщене на системному блоці комп'ютера з відповідними технічними вимогами (Advantech IPS-510 i7-860.A780Q.4G.400W, відео GeForce GT640 gigabyte.

Відповідно до п. 2.1 договору, вартість товару погоджена сторонами і складає 19107196,00 грн., яка сплачується на умовах післяоплати.

Поставка товару покупцю здійснюється з місцезнаходженням продавця - Київська область Києво-Святошинський район с. Петропавлівська Борщагівка вул. Оксмитова, 11 (п. 3.1).

Специфікацією, що є додатком № 1 до договору № 2/04-1 від 02.04.2015 року, передбачено, що поставці підлягає комплекс моделювання систем та приладів літака Л 39С, що включає в себе: модель радіолокаційного відповідача СРО 2М, модель регістратора САРПП 12 ГМ, модель системи кондиціонування і системи життєзабезпечення, модель авіагоризонту АГД 1, модель системи споживачів повітряних тисків (СПТ), модель акселерометра ЛУН 1722.2, модель динаміки польоту та руху по землі літака Л-39С -1 комплект.

Аналізуючи договір № 2/04-1 від 02.04.2015 року, суд дійшов висновку, що при його укладенні сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах поставки.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору контрагентами, позивачем до матеріалів справи долучено копію видаткової накладної № 177 від 28.04.2015 року на суму 19107196,00 грн., в тому числі ПДВ 3184532,67 грн., яка підписана уповноваженими представниками сторін договору, копії посвідчень про відрядження ОСОБА_3М.(начальника відділу) та ОСОБА_4, які відряджались в м. Київ для одержання товару, копії звітів про використання коштів, наданих на відрядження № 32 від 09.04.2015 року та № 33 від 09.04.2015 року, копію товарно транспортної накладної № 1 від 27.04.2015 року, згідно з якою ТзОВ "Маркет Матс" власним транспортним засобом перевозив товар - комплекс моделювання систем та приладів літака Л 39С (довіреність на одержання товару № 547 від 23.04.2015 року, видаткова накладна № 177 від 28.04.2015 року), копії картки рахунку 63 (розрахунки з вітчизняними постачальниками) за 4 квартал 2015 року, з якої вбачається наявність кредиторської заборгованості перед ТзОВ "Коралсіті" в сумі 19107196,00 грн., копію акта № 28 на списання комплектуючих від 30.06.2015 року, з якої вбачається використання придбаного товару - комплексу моделювання систем та приладів літака Л 39С - під час виробництва тренажера пілота літака Л-39 (ТПЛ-Л39).

Слід зазначити, що позивач має ліцензію Міністерства оборони України на розроблення, виготовлення, реалізацію і модернізацію військової техніки, отже, предмет договору купівлі-продажу № 2/04-1 від 02.04.2015 року співвідноситься з видами господарської діяльності ТзОВ "Маркет-Матс".

ОСОБА_3 того, представник позивача наголосив, що придбаний товар був використаний позивачем у власній господарській діяльності, а саме використаний у складі одного тренажера пілота літака Л 39С (знаходиться у виробництві та готується до реалізації замовнику), що підтверджується наявним у матеріалах справи технічними вимогами до комплексу моделювання систем і приладів літака Л-39С, що є додатком №2 до договору № 2/04-1 від 02.04.2015 року, та актом визначальних відомчих випробувань дослідного зразка тренажера пілота літака Л-39 (ТПЛ-Л39)

Щодо наявності сертифікату якості, то відповідно до наказу державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 року № 28 "Про затвердження переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні", зареєст. в Міністерстві юстиції 04.05.2005 року за № 466/10746, комплексу моделювання систем і приладів літака Л-39С обов'язковій сертифікації в Україні не підлягає.

Відповідно до п.2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 року, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з п.1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Поняття господарської операції визначено в ст. 1 вищевказаного Закону, це - дія або подія, яка викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704.

Згідно п.2.4 даного Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений даний документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.16 даного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V ПК України.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Згідно до п. 7.3. ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Перелік підстав, відповідно до яких платник податку не має права відносити відповідні суми до податкового кредиту наведено у п.198.6 ст. 198 ПК України, а, відтак, виходячи зі змісту п. 7.3 ст. 7 ПК України, перелік цих підстав є вичерпним.

Таким чином, відображення господарських операцій у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до їх реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що діючим законодавством визначений такий порядок формування витрат та податкового кредиту, за яким платник податку має право на включення до складу витрат та податкового кредиту суми не будь-яких витрат, здійснюваних як компенсація вартості товарів, а тільки тих, які придбаються таким платником податку для їх подальшого використання безпосередньо у власній господарській діяльності, направленої на отримання доходу.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 КАС України, передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем при визначенні податкового зобов'язання з податку на додану вартість дотримані не були, що, в свою чергу, зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи суд погоджується з твердженнями позивача про відсутність порушення ним норм податкового законодавства, описаних в акті перевірки від 16.09.2016 року № 251/14-02/23275120.

Реальність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом ТзОВ "Коралсіті" підтверджується усіма належним чином оформленими первинними документами.

Висновки відповідача про безтоварність та нереальність господарської операції позивача з вищевказаним контрагентом не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Водночас, доказування не може базуватись на припущеннях в силу ст.ст. 69-70 КАС України.

Згідно ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Наданий позивачем договір з ТзОВ "Коралсіті", підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками, при їх укладенні сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а, тому, такий договір створює, змінює та припиняє правовідносини між позивачем та його контрагентом.

Позивачем під час проведення перевірки було надано всі документи, які підтверджують спірні господарські операції. Факт здійснення господарських операцій підтверджується долученими до матеріалів справи договором купівлі продажу, специфікацією, видатковими накладними, розрахунком тощо.

А, отже, такі первинні бухгалтерські документи є підставою для формування податкового кредиту.

Звідси, позивач за результатами здійснення вказаної господарської операції, отримавши від ТзОВ "Коралсіті" податкову накладену № 7 від 28.04.2015 року, цілком обґрунтовано включив ПДВ в сумі 3184532,67 грн. до складу податкового кредиту за квітень 2015 року.

Щодо покликання представника відповідача на неналежне оформлення деяких документів, а саме щодо невідповідності дат на товарно транспортній накладній, суд зазначає, що дані недоліки мають поодинокий характер та можуть свідчити про технічні описки при оформленні даних документів, а не про умисні порушення сторонами договірних відносин.

ОСОБА_3 цього, в листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 року № 375/11/14-14 зазначено, що окремі дефекти в документі не можуть свідчити про зміну суті самого документу та не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо його протиправності і, як наслідок до його скасування. Якщо з його змісту можна чітко встановити характер операції, яку він підтверджує, то такий документ може бути визнаний судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів його форми. Запропонований підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Щодо покликання представника відповідача на те, що про нереальність здійснення ТзОВ "Коралсіті" фінансово господарських операцій свідчить отримана з ДПІ у Києво Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області узагальнена податкова інформація № 529/10-13-22-05/39472352 від 06.08.2015 року, щодо спектру фінансово господарської діяльності ТзОВ "Коралсіті" () за звітні періоди декларування ПДВ квітень 2015 року травень 2015 року з питань проведення фінансово господарських операцій з контрагентами покупцями та контрагентами постачальниками за квітень 2015 року травень 2015 року у якій зазначено, що за податковою адресою ТзОВ "Коралсіті" посадові особи суб'єкта господарювання відсутні, операції не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, виробничо складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого обсягу документально оформлених операцій, суд зазначає наступне.

Вказана податкова інформація несе виключно інформаційний характер, не є актом перевірки або актом зустрічної звірки.

ОСОБА_3 того, у відповідності до ст. 86 ПК України, контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до ст. 60 ПК України.

Представником відповідача не надано суду доказів прийняття контролюючим органом на підставі узагальненої податкової інформації № 529/10-13-22-05/39472352 від 06.08.2015 року відносно ТзОВ "Коралсіті" податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи наведене, суд не бере долучену до матеріалів справи узагальнену податкову інформацію № 529/10-13-22-05/39472352 від 06.08.2015 року до уваги при вирішенні спору у даній справі.

Також суд вважає за потрібне наголосити, що відсутність у контрагента необхідних ресурсів для ведення господарської діяльності не може бути свідченням недобросовісності позивача. Даної думки дотримується і Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі № К/800/15892/13 від 26.02.2014 року.

ОСОБА_3 того, в ухвалі Вищого адміністративний суд України від 18.09.2013 року № К/9991/55382/12, зазначено, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. №3477-IV, практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) визнається самостійним джерелом права в Україні і є обовязковою для застосування судами України.

Вирішуючи податкові спори, Європейський суд застосовує ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 р., що була ратифікована Україною 17.07.1997 р. і набула чинності для України 11.09.1997 р. (далі "Протокол № 1"), який гарантує право на повагу власності та передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому термін "майно" має автономне для Європейського Суду значення, яке не залежить від кваліфікації цього терміну у праві України, та у контексті податкових справ може включати правомірне очікування повернення надміру сплаченого податку, відшкодування податку на додану вартість або права на податкову пільгу, вирахування для цілей податку на додану вартість та податку на прибуток, оспорювання податкового зобов'язання тощо.

Проаналізувавши справу "Інтерсплав" проти України", Європейський суд дійшов висновку, що право на відрахування (відшкодування) податку також може визнаватися "власністю" особи та відзначив, що перешкоджання відшкодуванню (відрахуванню) ПДВ могло бути виправдане, лише якщо б у податковому правопорушенні фігурував би сам платник.

Наведена вище судова практика дозволяє стверджувати, що відповідач неправомірно позбавив позивача права на податковий кредит з ПДВ, оскільки відповідачем не було встановлено та не було доведено:

- невиконання позивачем власних обовязків (вимог законодавства України) щодо формування та документального підтвердження оспорюваних витрат;

- обовязку та можливості для позивача забезпечити виконання вимог законодавства України своїми контрагентами;

- обізнаність позивача про невиконання контрагентами вимог законодавства;

- безпосередню (пряму) участь та / або поінформованість позивача у порушеннях третіх осіб та/або у зловживаннях, повязаних зі сплатою податків.

Виходячи з наведеного, суд вважає висновки податкового органу про те, що досліджувані у даній справі взаємовідносини позивача та його контрагента ТзОВ "Коралсіті" мали безтоварний характер, в результаті чого позивачем було безпідставно включено до податкового кредиту ПДВ на суму 100439,00 грн., не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи все наведене вище, в суду відсутні правові підстави вважати правомірними спірні податкові повідомлення рішення від 04.10.2016 року № 2 форми "Р" та № 2 форми "В4", прийняті за результатами позапланової виїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово господарських взаємовідносин, зокрема з ТзОВ "Коралсіті" () за період з 01.04.2014 року по 29.07.2016 року, а тому такі слід скасувати.

Тому, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 59349,31 грн., такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення № 2 форми "Р" та № 2 форми "В4" від 04.10.2016 року, прийняті Личаківською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області.

Стягнути з Личаківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (код ЄДРОУ 39518763, адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) в користь товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет Матс" (код ЄДРОУ 23275120, адреса: 79005, м. Львів, вул. І. Франка, 7) сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 59349 (п'ятдесят дев'ять тисяч триста сорок дев'ять) гривень 31 коп.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 19.12.2016 року

Суддя Потабенко В.А.