Справа № 817/2140/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2016 р.Р і в н еСправа №817/2140/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О., за участю секретаря судового засідання Маринич В.М., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибула,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - Рівненський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області) про визнання протиправною та скасування постанови від 27.07.2016 (ВП№51716801) про стягнення виконавчого збору в сумі 29402,28грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виносячи постанову про стягнення виконавчого збору, державний виконавець порушив вимоги чинного законодавства, оскільки позивач не знала про відкриття виконавчого провадження, що унеможливило його виконання у добровільному порядку до встановленого строку. Відтак, оскаржувана постанови є неправомірною, адже відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Позивач у судове засідання не прибула, у поданій суду заяві просила розглянути справу за її відсутності, та відсутності представника.

Відповідач позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що державний виконавець діяв правомірно, згідно з вимогами чинного законодавства. При здійсненні виконавчих дій державним виконавцем вживалися усі належні заходи для примусового виконання рішення. Відтак, після закінчення встановленого у постанові про відкриття виконавчого провадження №51716801 строку для добровільного виконання рішення суду, державним виконавцем встановлено, що виконавчий документ у добровільному порядку боржником не виконано, у звязку з чим 27.07.2016 прийнято оспорювану постанову про стягнення виконавчого збору, яка в силу вимог Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом. Таким чином, державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів передбачених законодавством про виконавче провадження, а відтак, оскаржувана постанова є правомірною.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін у судовому засіданні. За таких обставин, з урахуванням вимог ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 та ч.4 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе вирішити спір без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, та без здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.07.2016, в рамках виконавчого провадження №51716801, старшим державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_2 прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 29402,28грн. (а.с.7).

Вважаючи оспорювану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, було визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону №606-XIV було передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження №51716801 розпочато 20.07.2016 на підставі постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого 12.02.2013 Рівненським міським судом Рівненської області у справі №2-3653/11, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 294022,83грн. (а.с.6), якою ОСОБА_1 встановлено строк для добровільного виконання судового наказу до 27.07.2016.

Дана постанова була надіслана позивачу 21.07.2016 супровідним листом за №1545/п (з-й бік а.с.24). Таким чином, державний виконавець, надсилаючи копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику 21.07.2016, фактично позбавив ОСОБА_1 можливості добровільно виконати рішення суду у встановлений строк до 27.07.2016, чим порушив положення ст.25 Закону №606-XIV.

Разом з тим, як стверджує позивач, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №51716801 нею не отримувалася, даний факт підтверджується і повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернуте відправнику 30.08.2016 без вручення отримувачу (а.с.25).

Крім того, 20.07.2016 державним виконавцем прийнята постанова (ВП№51716801) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а 27.07.2016, у зв'язку з невиконанням у добровільному порядку виконавчого документа, постанова (ВП№51716801) про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 29402,28грн., які надіслані на адресу позивача 19.09.2016 супровідним листом за №1700/п (а.а.с.7, 26, 28).

Як стверджує позивач, вказані постанови нею також не отримувалася, доказів отримання нею таких постанов у матеріалах справи відсутні.

Відтак, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що в силу вимог ч.1 ст.35 Закону №606-XIV, у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів, що супроводжується обов'язковим винесенням відповідної постанови з повідомленням про це сторін.

Однак, наявність відповідної постанови про відкладення провадження виконавчих дій з повідомленням про це сторін виконавчого провадження не знайшло свого відображення у матеріалах даної справи, що свідчить про порушення державним виконавцем приписів Закону №606-XIV.

При цьому, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Судом встановлено, що 04.10.2016 державним виконавцем прийнята постанова (ВП№51716801) про арешт коштів боржника, яка надіслана на адресу позивача 30.11.2016 супровідним листом за №2029/п (а.с.31), а 05.12.2016 постанова про закінчення виконавчого провадження №51716801 (а.с.34), у звязку з фактичним виконанням рішення суду у справі №2-3653/11 (а.с.32), тобто сплатою заборгованості.

Той факт, що позивач дізналася про відкриття виконавчого провадження №51716801 лише 30.11.2016, отримавши постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, свідчить про неможливість виконання нею рішення суду у строк, визначений державним виконавцем для добровільного виконання.

Положеннями ст.27 Закону №606-XIV було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження до початку його примусового виконання в порядку, встановленому цим законом, виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення виконавчого збору - відсутні.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06.07.2015 у справі №6-785цс15.

Статтею 11 Закону №606-XIV було встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1). Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.2).

З 05.10.2016 ці ж норми передбачені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, зокрема, статтею 27 встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби (ч.1), стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч.2), та не стягується згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (п.6 ч.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Оскільки у даному випадку спір виник щодо виконання постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, а не рішення суду, справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.3 ст.181 КАС України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що Рівненським МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області не доведено правомірності оспорюваної постанови, а відтак, адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 27.07.2016 (ВП№51716801) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 29402,28грн.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області судовий збір в сумі 551,00грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.