Справа № 826/7/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7/16 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування наказів, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповністю досліджено обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 06 липня 2015 року № 1563/03 ОСОБА_2 призначено на посаду начальника відділу-державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Наказом Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 06 листопада 2015 року № 205/05 «Про застосування заходу дисциплінарного впливу до ОСОБА_2.» відповідачем до начальника відділу-державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді догани.

27 листопада 2015 року відповідачем згідно з наказом № 3270/03 «Про звільнення ОСОБА_2.» позивача звільнено з посади начальника відділу - державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві відповідно до пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на неї трудовим договором.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати наказ від 06 листопада 2015 року № 205/05 «Про застосування заходу дисциплінарного впливу до ОСОБА_2.» згідно з яким до позивача, як начальника відділу-державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді догани;

- визнати протиправним і скасувати наказ від 21 листопада 2015 року № 3270/03 «Про звільнення ОСОБА_2.» згідно з яким позивача звільнено з посади начальника відділу-державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України;

- поновити позивача, ОСОБА_2, на роботі, а саме на посаді: начальника відділу-державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві;

- стягнути із відповідача, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 листопада 2015 року по день поновлення на роботі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не зазначено за яке саме порушення трудової дисципліни до позивача застосовано такий захід дисциплінарного стягнення як звільнення, коли таке порушення мало місце та у чому саме воно полягало; до позивача одночасно за два проступки застосовано три заходи дисциплінарного стягнення; відповідачем грубо порушено передбачені державою гарантії одинокої матері на працю.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 (далі - Закон № 3723-XII) основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Згідно ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ст. 14 Закону № 3723-XII до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Згідно ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Так, порушення, за яке позивачу оголошено догану оскаржуваним наказом від 06.11.2015 мало місце 06.05.2015 та було виявлено 14.09.2015, що вбачається з довідки № 5 від 14.09.2015 (а.с. 169-175).

Тобто дисциплінарне стягнення накладено поза межами місячного строку, встановленого ст. 148 КЗпП.

З огляду на це, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним і скасування наказу від 06 листопада 2015 року № 205/05 «Про застосування заходу дисциплінарного впливу до ОСОБА_2.».

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону № 3723-XII визначає, що загальними підставами припинення державної служби є підстави, визначені КЗпП.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Оскаржуваний наказ про звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП обґрунтовано систематичним невиконанням посадових обов'язків без поважних причин, що проявилось у порушеннях законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців, зокрема:

- помилкове скасування реєстраційної дії та зміна керівника ТОВ «ПЛАТО ПЛЮС» на ОСОБА_3 без примірника оригіналу (ксерокопії, нотаріально засвідченої копії) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміну зазначеної особи та/або примірника оригіналу (ксерокопії, нотаріально засвідченої копії") розпорядчого документа про їх призначення, наслідком якого стало застосування заходу дисциплінарно впливу у вигляді затримки у присвоєнні чергового рангу державного службовця до одного року згідно наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 13.10.2015 № 193/05;

- неправомірна реєстрація змін до установчих документів ТОВ «ДОН КТМ ПЛАСТ» та в подальшому самостійне скасування реєстраційних дій, наслідком чого стало застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 06.11.2015 №205/05.

Як зазначив пленум Верховного Суду України, що містяться в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 зазначеної постанови, також зазначив, що за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

З аналізу викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП може мати місце лише у випадку вчинення дисциплінарного проступку, за який на особу ще не було накладено дисциплінарне стягнення, за умови наявності при цьому інших непогашених (діючих) дисциплінарних стягнень та за відсутності інших законодавчих заборон для звільнення за вказаною нормою.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Конституція України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (ч. 2 ст. 61).

Колегія суддів наголошує на тому, що приймаючи оскаржуваний наказ про звільнення позивача, відповідач фактично повторно притягнув позивача до відповідальності за порушення, за які вже було застосовано заходи дисциплінарного стягнення. При цьому, слід відмітити, що стягнення у вигляді звільнення до позивача не застосовувалося, а оголошення їй догани від 06.11.2015, як вже зазначалося, є протиправним.

Окрім того, відповідно до ст. 184 КЗпП звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

З матеріалів справи вбачається (а.с. 18-19), що позивач є одинокою матір'ю із дитиною віком до чотирнадцяти років. А тому, позивача не могло бути звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, у тому числі за п. 3 ст. 40 КЗпП.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведених вище обставин достатньо для висновку про протиправність оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в апеляційній скарзі стверджує, що при вчиненні дисциплінарних проступків позивача не можна було вважати жінкою, оскільки вона була посадовою особою.

Вказані твердження колегія суддів апеляційного суду вважає абсурдними, оскільки виконання особою службових обов'язків не позбавляє її гендерних (статевих) ознак. Окрім того, така позиція державного органу грубо порушує вимоги ст. 14 Конституції України, відповідно до якої не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками статі.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на викладену норму, апеляційний суд підтримує рішення суду першої інстанції про поновлення позивача на роботі.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд вважає здійснений судом першої інстанції розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу правильним. Жодних доводів про помилковість такого висновку апелянт у своїй скарзі не наводить. З огляду на це підстав для скасування судового рішення у цій частині немає.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.