Справа № 272/1182/16-а
Суддя: Брагін В. І.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 272/1182/16-а
Провадження № 2-а/272/29/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року

Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Брагіна В.І.

при секретарі Аханової О.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 м.Андрушівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України за участю третіх осіб: Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов'язання прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 206700,00 грн.,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 21 жовтня 2015 року №850;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 206 700,00 грн. та провести виплату цих коштів

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом т.в.о. начальника Головного управління національної поліції в Житомирській області №2 о/с від 06.01.2016 року його звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію»(через хворобу) з 11 січня 2016 року.Відповідно до свідоцтва про хворобу №563/141 від 9 грудня 2015 року, моє захворювання, ТАК, повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та він непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. З 20.01.2016 року він є інвалідом третьої групи, захворювання повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується належними довідками.На день звільнення він мав вислугу років, що складала: календарна 14 років 02 місяця 21 день,у пільговому обчисленні 17 років 05 місяців 26 днів, що підтверджується витягом із наказу про звільнення.На службу в Національну поліцію він перейшов на службу із Міністерства внутрішніх справ 07.11.2015 року.Позивач звернувся до УМВС України в Житомирській області із відповідною заявою щодо вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги. УМВС України в Житомирській області склало висновок про призначення одноразової грошової допомоги та разом з іншими матеріалами надіслало його до Міністерства внутрішніх справ України. Проте, 22.08.2016 року він отримав від УМВС України в Житомирській області відмову у виплаті йому одноразової грошової допомоги в звязку з тим, що його документи МВС України повернуті без розгляду, оскільки призначення вказаної допомоги повинно проводитися за останнім місцем служби поліцейського.На думку позивача, така відмова відповідача є протиправною.

Відповідач у письмових запереченнях позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що МВС України не має повноважень щодо прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги позивачу, оскільки він проходив службу та був звільнений з органів Національної поліції, яка є самостійним органом центральної виконавчої влади.

Третя особа - Національна поліція України письмових пояснень не надали.

Третя особа - ГУ Національної поліції в Житомирській області письмових пояснень не надали.

Позивач в судове засідання не зявився,направив заяву про розгляд справи в його відсутність. за участі його представника.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обгрунтувавши їх наведеними в позові обставинами та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача судового розгляду, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку обставинам у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,наказом т.в.о. начальника Головного управління національної поліції в Житомирській області №2 о/с від 06.01.2016 року ОСОБА_2 його звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію»(через хворобу) з 11 січня 2016 року.На день звільнення вислуга років складала: календарна 14 років 02 місяця 21 день,у пільговому обчисленні 17 років 05 місяців 26 днів (а.с.4). Згідно наказу заступника начальника УКЗ Головного управління національної поліції в Житомирській області №37 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_2 призначено на посаду в Національну поліцію з 07.11.2015 року(ас.5).Відповідно до свідоцтва про хворобу № 563/141 від 09.12.2015 року також підтверджено наявність у позивача захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.7).Згідно акту огляду медико-соціальнл-експертної комісії № серіїї 12 ААА № 216979 від 12.02.2016 року ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності захворювання,повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.0-10).Позивач звернувся із заявою до голови ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.Листом №1429/29/05 від 22.08.2016 року позивач був повідомлений про те,що Міністерство внутрішніх справ України повернуло без розгляду матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу зазначивши, що призначення вказаної допомоги повинно проводитись за останнім місцем служби поліцейського (а.с.3).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне:

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_3 України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" Кабінет ОСОБА_3 України Постановою № 850 від 21.10.2015 затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі - Порядок №850). Дана постанова набрала чинності 31.10.2015.

Згідно підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи (п.п.2 п.3 Порядку №850).

Відповідно до п.7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (п.7 Порядку №850).

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку №850).

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ (п.11 Порядку №850).

Відповідно до абз.3 п.15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Зазначеним Порядком чітко встановлено, що заяву про виплату цієї допомоги такий працівник подає керівнику органу внутрішніх справ, у якому проходив службу, останній складає висновок щодо виплати грошової допомоги та надсилає його до МВС для прийняття відповідного рішення.

Той факт, що позивач після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ був прийнятий на службу в органи поліції не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850.

Суд звертає увагу, що відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", Постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 02.09.2015 №641 "Про утворення Національної поліції України" та "Положення про Національну поліцію", затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 28 жовтня 2015 р. № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом ОСОБА_3 України через ОСОБА_3 внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

З положень вказаних нормативно-правових актів не вбачається, що органи Національної поліції є правонаступниками органів внутрішніх справ.

Також суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Тобто, необхідною умовою для отримання поліцейським зазначеної допомоги є визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби саме в органах поліції, а не в органах внутрішніх справ, а тому на позивача не розповсюджується зазначена норма.

Як зазначалось вище, позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850, тобто за останнім місцем служби саме в органах внутрішніх справ і рішення щодо такої виплати має прийняти саме Міністерство внутрішніх справ України.

За таких обставин, дії відповідача щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 з тих підстав, що призначення такої допомоги має здійснюватись за останнім місцем служби поліцейського, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправними.

Щодо вимоги про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 206700,00 грн., яка була нарахована УМВС України в Житомирській області і надіслати його органу внутрішніх справ, у якому він проходив службу, для проведення виплати слід зазначити наступне.

Згідно пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи наведене, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008, постанові ВСУ від 18 березня 2014 у справі № 21-11а14, ВАСУ від 28.07.2015 у справі №К/800/34016/14 відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

За таких обставин, з огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у їх видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб'єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Як зазначалось, відповідач повернув без розгляду матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, тоді як відповідно до п.9 Порядку №850 Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження матеріалів мало прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надіслати його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Враховуючи наведене, суд зобов'язує Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 21 жовтня 2015 року №850 з прийняттям відповідного рішення та урахуванням обставин, викладених судом у даній справі.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

постановив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 21 жовтня 2015 року №850 з прийняттям відповідного рішення та урахуванням обставин, викладених судом у даній справі.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя:ОСОБА_4