Справа № 826/24661/15
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання: Тищенко Н.В., за участю сторін: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача-1 Іскоростенської С.Я., представника відповідача-2 Ільченко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51), за участю третьої особи Начальника Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) Коцюби Сергія Володимировича, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

05.11.2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами, які в ході слухання справи уточнювалися (т.2 а.с.30), до Державної пенітенціарної служби України, заміна на Міністерство юстиції України відбулась внаслідок ліквідації (надалі - відповідач - 1), Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (надалі - відповідач 2), Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) (відповідач 3), про визнання незаконним та скасування наказу Голови Державної пенітенціарної служби України №167/ОС-15 від 30.09.2015 щодо його звільнення з посади начальника установи - начальника арештного дому Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51); визнання протиправним та скасування наказу Державної пенітенціарної служби України №516/ОД-15 від 30.09.2015р.; поновлення його на займаній посаді; зобов'язання відповідача 2 здійснити йому виплати грошового забезпечення, які належні начальнику установи - арештного дому полковнику внутрішньої служби, виплата яких не відбувалася у зв'язку із дією наказу Голови Державної пенітенціарної служби України №167/ОС-15 від 30.09.2015р.; визнання протиправними дії відповідача 2 в частині надання частини відпустки та зобов'язання надати залишок чергової відпустки; зобов'язання відповідача 2 здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань та розрахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.07.2015р. по 30.09.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ про його звільнення є незаконним оскільки в період перебування на лікарняному його було звільнено. Крім того, позивач наполягає про порушення відповідачем 2 щодо надання йому відпустки, виплати матеріальної допомоги для вирішення соціального - побутових питань та належного грошового забезпечення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2016 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції приймаючи рішення зазначив, що погоджується з висновком відповідача - 1, що станом на момент направлення подання 16.09.2015р. та момент звільнення позивача з посади 30.09.2015р., повідомлень та підтверджуючих матеріалів щодо перебування позивача на лікарняному до Управління не надходили, внаслідок чого наказ про звільнення не підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2016р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, представник відповідач 1, представник відповідача 2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 підполковник внутрішньої служби (НОМЕР_1) займав з 21.05.2013р. посаду начальника установи - начальника арештного дому Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 51), що підтверджено наказом державної пенітенціарної служби України № 32/ос-13 від 21.05.2013р. (т.1 а.с.67).

Наказом Голови Державної пенітенціарної служби України №516/ОД-15 від 30.09.2015 «Про порушення фінансово - господарської діяльності підприємства Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) та притягнення до дисциплінарної відповідальності винних посадових осіб» (п.1) за незабезпечення контролю за оплатою підприємством Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) теплової енергії, що спричинило зайву сплату бюджетних коштів на суму 1,3 млн. грн., допущення фактів безлімітного використання засудженими електричних приладів, недостачі матеріальних цінностей на суму 1238,0 тис. грн., а також утвердження заборгованості комерційних структур та розбіжностей у документах щодо ввезення до установи матеріальних цінностей начальника Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 звільнено з посади (т.1 а.с.137).

Наказом Голови Державної пенітенціарної служби України №167/ОС-15 від 30.09.2015 звільнено полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 (НОМЕР_1) з посади начальника установи - начальника арештного дому Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51), залишивши його у розпорядженні цього управління (т.1 а.с. 10, 136).

Підставою для прийняття наказу було подання начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 15.09.2015, наказ Державної пенітенціарної служби України від 30.09.21015 №516/ОД-15.

Зокрема, у поданні начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 15.09.2015 вказано, що ОСОБА_2 за час перебування в займаній посаді неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, при виконанні посадових обов'язків має постійні прорахунки та недоліки у службовій діяльності, що негативно впливають на діяльність установи та підприємства, не забезпечує належні умови організації діяльності структурних підрозділів установи, має систематичний характер не виконання керівних вимог ДПтС України та управління ДПтС України в Одеській області, надає завідомо неправдиву інформацію, має два діючих дисциплінарних стягнення - догану оголошену наказом УДПтС України в Одеській області від 05.01.2015 року № 5 за слабкий контроль за діями підлеглих та станом оперативної обстановки в установі та сувору догану оголошену наказом Голови ДПтС України від 29.01.2015 року №43/ОД-15 за належну організацію роботи з профілактики та попередження самогубств серед засуджених. Також, зазначено, що ОСОБА_2 неодноразово заслуховувався на щотижневих оперативних нарадах та колегіях по підведенню підсумків роботи органів та установ управління, під час яких запевняв про негайне усунення виявлених недоліків та виправлення становища, але дієвих заходів щодо покращення обставин не вжив, в наслідок чого в установі значно погіршилась оперативна обстановка. Наказом Начальника Управління від 20.04.2015 року №165 за відсутності належного контролю за діями підлеглих полковник внутрішньої служби ОСОБА_2 заслуговував на притягнення до дисциплінарної відповідальності, але з метою профілактичних заходів, враховуючи, що наказом Голови ДПтС України від 29.01.2015 №43/ОД-15 йому було оголошено сувору догану, обмежилися цим, що також не дало позитивного результату. За період другого півріччя 2014 полковник внутрішньої служби ОСОБА_2 неодноразово уникав від притягнення до дисциплінарної відповідальності за незабезпечення належного контролю за станом оперативно - службової та фінансово - господарської діяльності підпорядкованої установи шляхом перебування на лікарняних та відпустках за сімейними обставинами.

Вищенаведені обставини підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2010 року № 753/11/13-10 «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» зазначено, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Правовідносини, які виникли між сторонами (на день прийняття спірних наказів), регулювалися Законом України «Про міліцію» №565-ХП від 20.12.1990р., Положенням про проходження служби рядовим і начальницькім складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.91р. (далі - Положення №114), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІУ (надалі - Статут).

Так, згідно з п. 10 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, які передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

У відповідності до п. 23 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно зі статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

З матеріалів справи вбачається, що наказ про звільнення позивача було прийнято під час перебування його на лікарняному. Вказане підтверджено листком непрацездатності серії АГЗ №624560, виданий Всеукраїнським клінічним медико-реабілітаційним кардіолохірургічним центром МОЗ України ім.Амосова, відповідно до якого ОСОБА_2 був звільнений від роботи з 14.09.2015р. по 02.10.2015р. (т.1 а.с.22). Оригінал листа непрацездатності досліджувався в судовому засіданні.

Висновки суду першої інстанції, що вказаний лист непрацездатності не є доказом перебування позивача на лікарняному є помилковими. Посилання суду першої інстанції на висновок Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05.01.2016 №5.1-31-8 щодо проведеної перевірки листків непрацездатності позивача, зокрема листа непрацездатності серії АГЗ №624560, не є належним та допустимим доказом щодо недійсності вказаного листа непрацездатності.

Згідно Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» кожна людина має природне невід'ємне і непорушне право на охорону здоров'я. Відповідно до статті 3 даного Закону заклад охорони здоров'я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності. Так, у пунктах 1.1 та 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13.11.2001 року N 455, зазначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених Інструкцією.

Колегія суддів зазначає, що суду не надано доказів щодо необґрунтованої видачі позивачу листа непрацездатності чи щодо недійсності листа непрацездатності серії АГЗ №624560, виданий Всеукраїнським клінічним медико-реабілітаційним кардіолохірургічним центром МОЗ України ім.Амосова.

Отже, звільнення позивача було здійснено без дотримання вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, оскільки наказ про звільнення позивача було прийнято під час перебування його на лікарняному.

Відповідно до ч. 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем при прийнятті оспорюваних наказів безпідставно не враховані вимоги спеціальної правової норми, що регулює спірні правовідносини.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що спірні накази щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади є протиправними та підлягають скасуванню, позивач підлягає поновленню на посаді. Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню.

При розгляді справи колегія суддів також прийняла до уваги правову позицію висловлену Вищим адміністративним судом України при розгляді справи № 823/2709/14.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів /годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи надані суду докази щодо середньоденної заробітної плати (грошового забезпечення) позивача та період вимушеного прогулу, колегія суддів вважає, що позивачу підлягає виплаті грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2015 року по 21.12.2016 року у розмірі 95 186,56 грн.

Щодо решти позовних вимог, колегія суддів зазначає, що погоджується з висновками суду першої інстанції, з приводу яких апелянт не зазначав своїх доводів.

В наслідок наведеного решта позовних вимог не підлягають задоволенню.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для її скасування, та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Повний текст постанови виготовлено 23.12.2016 р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 р., задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51), за участю третьої особи Начальника Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) Коцюби Сергія Володимировича, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51), за участю третьої особи Начальника Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) Коцюби Сергія Володимировича, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати наказ Голови Державної пенітенціарної служби від 30.09.2015 №167/ОС-15 про звільнення полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 з посади начальника установи - начальника арештного дому Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України України в Одеській області (№51) та наказ Державної пенітенціарної служби України від 30.09.2015 №516/ОД-15.

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника установи - начальника арештного дому Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 51) з 01.10.2015 року.

Зобов'язати Південну виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) здійснити ОСОБА_2 виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу (грошове забезпечення) за період з 01.10.2015 року по 21.12.2016 року у розмірі 95 186,56 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Епель О.В.