Справа № 266/4854/16-а
Суддя: Пантелєєв Д. Г.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 266/4854/16-а
Провадженя№ 2-а/266/130/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м.Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя (далі УПФУ) про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

22 грудня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги.

Свої позовні вимоги обґрунтувує тим, що вона працює на посаді голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя та з 08.02.2011 р., перебуває на обліку в УПФУ та отримує пенсію, призначену на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) в розмірі 80% від сум заробітної плати, на які нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування без обмежень граничного терміну. 12.12.2016 р. позивач звернувся до УПФУ із заявою про перерахунок пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» з 01.05.2015 р., надавши відповідні довідки. З листа УПФУ №189(162)/к-17-01-04 позивачу стало відомо, що в перерахунку пенсії їй було відмовлено. Вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними, просить суд поновити строк звернення до суду, визнати неправомірними дії УПФУ щодо відмови у перерахунку пенсії, зобовязати УПФУ провести перерахунок пенсії без обмеження граничного розміру пенсії з 01.05.2015 р., відповідно до наданих довідок, зобовязати УПФУ проводити перерахунок пенсії позивачу у разі наступного підвищення окладів без обмеження граничного розміру пенсії.

Ухвалою від 21 грудня 2016 р. по справі в порядку та строки, передбачені ст. 183-2 КАС України відкрито скорочене провадження, позовна заява з додатками надіслана відповідачу.

22 грудня 2016 р. позивач уточнив свої позовні вимоги, заяву про уточнення було надіслано відповідачу, яким надано заперечення на уточнені позовні вимоги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України справа розглянута в порядку скороченого провадження.

Відповідач в своїх запереченнях посилається на те, що у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213) позивачці як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, виплату пенсії призупинено, починаючи з 01.04.2015 року. 07.07.2015 року ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, у зв'язку з чим виплату пенсії поновлено з 23.09.2015 року.12.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою про перерахунок пенсії згідно зі ст.37-1 Закону України «Про державну службу» №3723 від16.12.1993 року на підставі Довідка ТУ ДСА України в Донецькій області за періоди роботи з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року. Листом управління від 15.12.2016 року позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії з наступних підстав.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року №213-УІК «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення-передбачено, що у разі не прийняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України. Пенсійне забезпечення державних службовців в період до 01 травня 2016 рок;, було врегульоване зазначеними нормами Закону, який був прийнятий 16 грудня 1995 року. Разом з тим, 10 грудня 2015 року прийнято новий Закон України "Про держави) службу" №889-УПІ (далі Закон № 889-УІІІ), який набув чинності 01 травня 2016 р. У зв'язку з набранням чинності Закону Лгу889-VIII, положення Закону втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців, зокрема, щодо перерахунку пенсії. Так, положеннями ст.90 Закону №889-УІІІ пенсійне забезпечення державній службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Водночас, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищень-заробітної плати працюючих державних службовців. Отже, з 01 травня 2016 року Законом №889-УТІІ по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців в порівнянні із Законом. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя та отримує пенсію, призначену відповідно до положень ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року в редакції від 01.01.2011 р. у розмірі 80% від сум заробітної плати, на які нараховується обовязкове державне пенсійне страхування.

12.12.2016 р. позивач звернувся із заявою до УПФУ про перерахунок пенсії у звязку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям з 01.05.2015 р., надавши УПФУ довідки про заробітну плату:

№3088 за період з 01.01.2015 р. по 31.03.2015 р. згідно якої заробітна плата позивача становила 12180 грн.;

№3090 за період з 01.04.2015 р. по 31.08.2015 р. згідно якої заробітна плата позивача становила 17052 грн.;

№3092 за період з 01.09.2015 р. по 31.01.2016 р. згідно якої заробітна плата позивача становила 19292 грн.;

№3094 за період з 01.02.2016 р. по 30.04.2016 р. згідно якої заробітна плата позивача становила 20670 грн.;

№3096 за період з 01.12.2016 р. по 31.12.2016 р. згідно якої заробітна плата позивача становить 24000 грн.;

Листом УПФУ від 15.12.2016 р. позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії з посиланням на те, що він не передбачений діючим законодавством.

Отже, позивач дізнався про порушення його прав 15.12.2016 року, а отже згідно положень ст. 99 КАС України ним не пропущено строк звернення до суду із позовом для захисту свої прав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач працює на посаді голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією і законами України.

Як зазначено в ч.2 ст.1 Закону України «Про статус суддів» судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов'язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» (далі Закон 3723-XII) державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Згідно зі ст.2 даного Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Зазначене дає підстави вважати, що суддя, на якого поширюється дія положень статей 1, 2 Закону № 3723-XII є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділена повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів. Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону №3723-XII. Так, відповідно до ст.37 зазначеного Закону пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування без обмеження граничного розміру пенсії, аза кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку але не більше 90 відсотків заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії. Відповідно до ст.37-1 Закону N 3723-XII у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим

Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач має право на перерахунок і виплату пенсії у розмірі 80 відсотків заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії відповідно до ст.37 та ст.37-1 Закону №3723-XII, так як позивачу була призначена пенсія саме на підставі ст.37 чинного на той час Закону №3723-ХІІ України. В даному випадку не може бути застосоване до позивача обмеження граничного розміру пенсії, що, зокрема, передбачалося Законом України від 08.07.2011 року №3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»(далі Закон №3668-VІ) оскільки, відповідно до п.2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень даного Закону обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

В своєму запереченні відповідач посилається на те, що позивачу пенсію було призначено на підставі ст. 37-1 Закону 3723-XII в редакції від 01.01.2011 р. в звязку із набранням законної сили Законом України «Про державну службу» №889-VIII, після чого втратили чинність положення Закону 3723-XII в тому числі в частині призначення пенсій, але не є переконливим для суду.

Згідно Конституції України, що є основним законом держави і нормою прямої дії: права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім цього, відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

В своїх запереченнях відповідач посилається на норму, яка погіршує положення позивача та суперечить нормам Основного Закону України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, зазначені ним у його запереченні на заявлений позивачем адміністративний позов, про відсутність підстав для проведення позивачу перерахунку та виплати пенсії у зв'язку з тим, що п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» в редакції Закону від 10.12.2015 року № 889 визнано таким, що втратив чинність Закон України № 3723-ХІІ, оскільки у даному випадку допускається звуження змісту та обсягу прав позивача.

У своєму рішенні від 18 червня 2007 року N4-рп/2007 Конституційний Суд України зазначив, що він неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 ).

З урахуванням того, що позивач почав отримувати пенсію державного службовця перебуваючи на посаді судді та продовжує її отримувати перебуваючи на посаді судді, займаючи відповідальну адміністративну посаду голови суду, він підпадає під дію, визначених Конституцією України гарантій незалежності судді і на позивача поширюється дії норм чинного на даний час Закону «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VІ (далі Закон №2453-VІ) вч.6 ст.48 якого зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді. В свою чергу незалежність судді гарантується ст.126 Конституції України.

При ухваленні судового рішення суд брав до уваги рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 в мотивувальній частині якого зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Таким чином, дії УПФУ щодо відмови у перерахунку пенсії позивачці є неправомірними.

Приходячи до висновку про задоволення позовних вимог, суд задовольняє їх частково, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше та обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач в позовній заяві звернувся до суду за захистом порушених прав 21.12.2016 р. за період з 01.05.2015 р., але поважності причин пропуску строку на звернення до суду не обґрунтував, тобто частина позовних вимог, заявлена позивачем, перебуває поза межами строку звернення до суду.

Тому суд вважає, що в задоволенні частини позовних вимог за період з 01.05.2015 року по 20.06.2016 р. слід відмовити, в звязку із знаходженням поза межами строку звернення до суду, позовні вимоги за період з 21.06.2016 р. по 01.12.2016 р. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Аррас та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

Тому суд не може задовольнити вимоги позивача в частині зобовязання відповідача проводити перерахунки пенсії позивача, оскільки не може гарантувати відсутність змін в діючому законодавстві в майбутньому, а отже постанова суду не може стати способом превентивного захисту від порушення прав позивача.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги пжлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.22, 58, ч.1 ст.126 Конституції України, ст.ст.37, 37-1 Закону України №3732-ХІІ «Про державну службу», п.2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VІІІ «Про державну службу», ст.43 Закону України №2862 від 06.12.1992 «Про статус суддів», ч.6 ст.48 Закону України №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.2,7,8,9,11,23,71,98,137,160-163, 183-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 щодо відмови у перерахунку пенсії позивача на підставі наданих довідок про заробітну плату.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження граничного розміру пенсії, в періоди з 21 червня 2016 року по 01 грудня 2016 року та з 01 грудня 2016 року відповідно

до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» 3723-XII в редакції від 01.01.2011 р. виходячи з

розміру 80 відсотків місячної заробітної плати (окладу з відповідними надбавками) з використанням в перерахунку за період з 21 червня 2016 року по 01 грудня 2016 року довідки про заробітну плату №№3094, 3095 за період з 01.02.2016 р. по 30.04.2016 р. згідно якої заробітна плата позивача становила 20670 грн., а в період з 01 грудня 2016 року - згідно довідок про заробітну плату №№ 3096, 3097 від 09.12.2016 р. відповідно до якої заробітна плата становить 24000 грн.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 21 червня 2016 року з урахуванням фактично сплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.