Справа № 826/7564/16
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7564/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К. М. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправними та скасування постанов, за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2016 року , -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та просив скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45951233 від 13.01.2015; визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45951233 від 20.02.2015; визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору №45951233 від 20.02.2015; визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №49831433 від 18.01.2016.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2016 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу та просить скасувати спірну постанову суду.

В засідання учасники процесу не з'явилися, будучи належним чином повідомленими.

Від апелянта надійшло повідомлення про перенесення апеляційного розгляду у зв'язку проведенням виконавчих дій та тим, що судова повістка надійшла 21.12.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 195-1 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом одного місяця з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Зі зворотного повідомлення вбачається, що повістка вручена апелянту 15.12.2016.

З метою недопущення порушення строку розгляду справи та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з того, що відповідачем не було належним чином повідомлено позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, про відкриття виконавчого провадження та про встановлення відповідачем строку для добровільного виконання боржником виконавчого напису нотаріуса, що в свою чергу свідчить про те, що позивача було позбавлено можливості добровільно виконати виконавчий напис нотаріуса у встановлений державним виконавцем строк, а тому прийняті державним виконавцем у подальшому постанови про арешт майна боржника та стягнення виконавчого збору є протиправними та підлягають скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження №45951233 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2

13.01.2015 державним виконавцем винесено постанову ВП№45951233 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

20.02.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області винесено постанову ВП№45951233 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 606856,80 грн.

20.02.2015 державним винесено постанову ВП№45951233 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в частині накладення арешту в межах суми виконавчого збору 606856,80 грн.

14.01.2016 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі заяви директора Київської філії ПАТ «Промислово-Фінансовий банк» ОСОБА_3, згідно пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

18.01.2016 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №49831433 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору 606856,80 грн.

Вважаючи вказані постанови протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правове обґрунтування вказаним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (зі змінами та доповненнями, далі - Закон) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частина 1 ст. 11 даного Закону встановлює, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пунктів 4 та 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою також такі виконавчі документи, як виконавчі написи нотаріусів та постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Обов'язковою умовою вчинення дій державним виконавцем з примусового виконання рішення є обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження.

Боржник має право самостійно виконати рішення та лише невикористання такого права є підставою для його примусового виконання.

Отримання поштової кореспонденції, якою направляється постанова про відкриття виконавчого провадження, є засобом встановлення факту обізнаності боржника та, відповідно, у разі не виконання в добровільному порядку рішення - ухилення від виконання рішення.

З матеріалів виконавчого провадження №45951233 вбачається, що підтвердженням направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014 є супровідний лист від 30.12.2014.

Однак, доказів вручення поштового відправлення, матеріали не містять, та відповідачем суду не надано. Конверт з поштовим вкладенням повернувся до відділу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Апелянт вказує, що боржником не повідомлялося про зміну місця проживання чи реєстрації, та він вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано вказану постанову за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З виконавчого напису нотаріуса від 21.11.2014 вбачається, що адреса проживання ОСОБА_2 зазначена АДРЕСА_1

Згідно доводів позивача за зазначеною адресою він не проживає, про що останній повідомляв банк, який при зверненні до нотаріуса зазначив адресу реєстрації місця проживання боржника, а не фактичну адресу проживання.

Вказане підтверджується договором оренди квартири за адресою: АДРЕСА_2 повідомлення, яке адресоване ПАТ «Промислово-фінансовий банк» про зміну адреси проживання та доказом направлення - копією опису вкладення до цінного листа від 04.11.2013.

Враховуючи зазначене, позивач не був належним чином повідомлений про прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014 №45951233, а відтак, був позбавлений можливості добровільно виконати виконавчий напис нотаріуса у встановлений державним виконавцем строк, а також скористатись правом на оскарження прийнятої державним виконавцем постанови в адміністративному або судовому порядку.

13.01.2015 державним виконавцем накладений арешт на житловий будинок, загальною площею 207,8 кв.м., житловою площею 57,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; земельну ділянку, площею 0,0419 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4

На підставі заяви, директора Київської філії ПАТ «Промислово-Фінансовий банк» ОСОБА_3 згідно пункту 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 14.01.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Згідно ч. 1-2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Державним виконавцем, всупереч приписів ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не знято арешт, накладений на майно боржника постановою від 13.01.2015 ВП№45951233 для забезпечення реального виконання рішення, а в постанові зазначено про виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 606856,80 грн. в окреме виконавче провадження.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувана та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувана. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 Пленуму Вищого адміністративного Суду України «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 21.05.2012 року № 5, судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Перебіг строку для добровільного виконання починається з моменту отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, що у свою чергу, покладає на відповідача обов'язок перед початком примусового виконання рішення пересвідчитись в отриманні боржником такої постанови.

Враховуючи, що позивачем не отримано постанову про відкриття виконавчого провадження, строк на добровільне виконання виконавчого напису нотаріуса не був йому відомий, то постанова про стягнення з боржника виконавчого збору №45951233 від 20.02.2015 була прийнята передчасно.

Протиправність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.02.2015 №45951233 вказує на протиправність постанови від 18.01.2016 про відкриття виконавчого провадження №49831433 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору від 20.02.2015 №45951233 та є підставою для її скасування.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з п.5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 року № 74/5, зареєстрованої в Мін'юсті України 15.12.1999 № 865/4158 складовими елементами арешту майна є опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження у праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам. Арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може здійснюватися як під час відкриття виконавчого провадження, так і у процесі здійснення інших виконавчих дій. Постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна. Копія постанови державного виконавця про арешт майна боржника не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається боржнику.

Протиправність постанови від 20.02.2015 №45951233 про стягнення з позивача виконавчого збору має наслідком безпідставність постанови про арешт майна боржника прийнятої у зв'язку зі стягненням з позивача виконавчого збору та є підставою для її скасування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, судова колегія вважає, що доводи апелянта спростовуються висновками суду першої інстанції, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства, через що підстави для зміни чи скасування рішень суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправними та скасування постанов - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 23.12.2016.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.