Справа № 464/2792/16-а,2-а/464/149/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року № 876/7935/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Святецького В.В.,
суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,
з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,
позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 19 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сихівського районного військового комісаріату м. Львова про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-
25 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 міста Львова щодо відмови у постановці на чергу для отримання пільгових путівок йому - ОСОБА_1 та його дружині в центр медичної реабілітації та санаторного лікування ,, ОСОБА_2 .
Також позивач просив зобов`язати військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 поставити його - ОСОБА_1 та його дружину на чергу для отримання пільгових путівок в центр медичної реабілітації та санаторного лікування ,,Трускавецький.
Постановою від 19 вересня 2016 року Сихівський районний суд міста Львова відмовив в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою його доводи про те, що положення пункту 2 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій і членів їх сімей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 446 від 27 квітня 2011 року та пункти 1, 2 Інструкції про порядок санаторно-курортного забезпечення у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 604 від 05 жовтня 2011 року суперечать пункту 5 статті 6 Закону України ,,Про статус ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист.
Суд першої інстанції також дійшов хибного висновку про те, що позивач не являється військовослужбовцем в розумінні Законів України ,,Про військовий обов`язок і військову службу, ,,Про прокуратуру, ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей. Він має фактично 32 календарних років служби у Збройних Силах, після звільнення з військової служби у 2006 році в званні ,,полковник юстиції отримав посвідчення ,, ветеран військової служби, а в даний час є ,,полковник юстиції у відставці.
За таких обставин позивач вважає, що у відповідності до наведених вище Законів, а також положень Конституції України має право на забезпечення пільговими санаторно-курортними путівками разом з дружиною.
З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просить її задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 13 грудня 2017 року, заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належать до задоволення частково з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 14.11.1974 року ОСОБА_1 був призваний на дійсну строкову військову службу, під час проходження якої 01.09.1976 року вступив на військово-юридичний факультет військового інституту МО СРСР. Після закінчення військово-юридичного факультету з 04.08.1980 року до 31.12.2006 року проходив службу в органах військової прокуратури на різних прокурорсько-слідчих посадах.
Наказом Міністра оборони України № 1972 від 15.12.2006 року відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу Збройних Сил України ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за пунктом 67, підпункт «б» (за станом здоров`я) та направлений на військовий облік у Галицький РВК м.Львова ( а.с. 113).
12.01.2007 року Львівський обласний військовий комісаріат видав позивачу посвідчення серії НОМЕР_1 про право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби.
02 березня 2016 року у відповідності до положень Закону України ,,Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист ОСОБА_1 звернувся до військового комісара Сихівського районного військового комісаріату м.Львова із заявою щодо постановки його на чергу для отримання пільгової путівки за 25% вартості для нього та пільгової путівки за 50% вартості для його дружини у військовий санаторій ,, ОСОБА_2 на будь-який місяць протягом поточного року. До заяви позивач додав: довідки форми № 070 за № 69 на нього та за № 70 на його дружину, копію посвідчення ,,Ветеран Збройних Сил України, копію свідоцтва про укладення шлюбу, копію паспорта дружини, довідку з Пенсійного фонду, відповідь Міністерства соціальної політики.
9.03.2016 року військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав позивачу лист за №В3/531, в якому повідомив, що забезпечення ветеранів військової служби та членів їх сімей санаторно-курортним лікуванням регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011р. №446 ,,Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей, Законом України ,,Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Інструкцією про порядок санаторно-курортного забезпечення у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 05.10.2011 р. № 604.
Також у цьому ж листі відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що для постановки його на облік в Сихівському районному військовому комісаріаті для отримання путівки до санаторно-курортного закладу необхідно надати довідку з Пенсійного фонду України про отримання ним пенсії відповідно до Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Вважаючи таку відповідь відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду, оскільки, на його думку така відмова є протиправною.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Сихівський районний військовий комісаріат не наділений повноваженнями постановки на чергу та надання путівок.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, лише частково відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.
Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 5 частини 1 статті 5 Закону України від 24.03.1998 року № 203/98-ВР,,Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист ( в редакції до 28.12.2007 року, тобто чинної на час звільнення позивача з військової служби у запас) визначено, що ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
Згідно наказу Міністра оборони України № 1972 від 15.12.2006 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та на час звільнення мав календарну вислугу років 32 роки та пільгову 33 роки 01 місяць.
Таким чином, ОСОБА_1 є ветераном військової служби, що також підтверджується вданим 12.01.2007 року Львівським обласним військовим комісаріатом посвідченням серії НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону № 203/98-ВР ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються зокрема такі пільги: переважне право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням у санаторіях Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, інших центральних органів виконавчої влади та військових формувань з оплатою 25 відсотків вартості путівок ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і 50 відсотків - членами їх сімей.
Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VI внесені зміни в пункт 5 ч.1 ст. 6 Закону № 203/98-ВР, згідно яких ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: переважне право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням у санаторіях Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, інших центральних органів виконавчої влади та військових формувань ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членам їх сімей з пільговою оплатою вартості путівок у розмірах та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, зміни внесені в пункт 5 ч.1 ст. 6 Закону № 203/98-ВР, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що тлумачення словосполучення ,,звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина, що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), згідно з яким ,,конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що ,,загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).

Стаття 73 Закону України ,,Про Конституційний Суд України передбачає, що Конституційний Суд України приймає рішення щодо конституційності актів, зазначених у пункті 1 статті 13 цього Закону. У разі якщо ці акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, до даних спірних правовідносин слід застосовувати приписи пункту 5 ч.1 ст. 6 Закону № 203/98-ВР в редакції до 28.12.2007 року, згідно яких ОСОБА_1 як ветеран військової служби має право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням у санаторіях Міністерства оборони України з оплатою ним 25 відсотків вартості путівки і 50 відсотків його дружиною.

Згідно з пунктами 3 та 4 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 року №446, ветерани військової служби та які отримують пенсію відповідно до Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а також члени їх сімей забезпечуються путівками державними органами, з яких вони були звільнені на пенсію, а у разі їх ліквідації - правонаступниками. Путівки надаються відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості у міру надходження путівок, зокрема ветеранам військової служби і членам їх сімей та які отримують пенсію відповідно до Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, - на підставі заяви, медичної довідки лікувальної установи за формою 070/о, посвідчення, яке дає право на пільги, та довідки з Пенсійного фонду України про отримання пенсії.

Позивач ОСОБА_1 здав усі передбачені зазначеними нормами документи для постановки його на чергу для отримання пільгових путівок, забезпечення якими проводить Міністерство оборони України, оскільки саме за наказом Міністра оборони України позивач звільнений з військової служби в запас у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про порядок санаторно-курортного забезпечення у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 05.10.2011 року №604 та зареєстрованої в Мінюсті України 7 листопада 2011 року за № 1272/20010 (далі Інструкція №604), особи, зазначені в пункті 1.2 цього розділу, для отримання санаторно-курортної путівки повинні перебувати на обліку у відповідних органах для санаторно-курортного забезпечення Міністерства оборони України: ветерани військової служби та які отримують пенсію відповідно до Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а також члени їх сімей забезпечуються санаторно-курортними путівками уповноваженими органами Міністерства оборони України (Київським міським та обласними військовими комісаріатами (далі - військові комісаріати)), з яких вони були звільнені на пенсію, а у разі їх ліквідації правонаступниками.

За змістом розділу IV Інструкції №6044 повноваженнями щодо обліку, розгляду та оформлення документів для санаторно-курортного лікування ветеранів військової служби та членів їх сімей наділені СКВК (санаторно-курортні відбіркові комісії) при обласних військових комісаріатах.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.08.2015 року № 294 затверджене Положення про Сихівський районний військовий комісаріат, пунктом 9 якого передбачено, що завданням та функціями військового комісаріату є, зокрема забезпечення згідно із законодавством соціального і правового захисту ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів та членів їх сімей.

Суд першої інстанції дослідив зазначене Положення, а також посадову інструкцію головного спеціаліста відділення забезпечення Сихівського районного військового комісаріату м. Львова та дійшов вірного висновку про те, що посадові особи районного військового комісаріату збирають лише інформацію, необхідні документи та складають поіменний список ветеранів військової служби, які стоять на обліку в даному військкоматі і потребують путівки для лікування в санаторно-курортних закладах та передають їх в обласний військкомат, який вже формує загальну чергу з ветеранів військової служби всієї області та розподіляє путівки для лікування в санаторно-курортних закладах Міноборони.

Вірними та обґрунтованими є також висновки суду першої інстанції про те, що Сихівський районний військовий комісаріат не наділений повноваженнями постановки на чергу та надання путівок. Формування черги і розподіл пільгових путівок для лікування в санаторно-курортних закладах Міноборони здійснює Львівський обласний військовий комісаріат.

Однак, при цьому суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що відповідач не вправі був вимагати у позивача довідку з Пенсійного фонду України про отримання ним пенсії відповідно до Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, оскільки не наділений такими повноваженнями.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що обласним військовим комісаріатом ІНФОРМАЦІЯ_3 делеговані повноваження лише в частині ведення поіменного списку ветеранів військової служби, які стоять на обліку в даному військкоматі і потребують путівки для лікування в санаторно-курортних закладах, прийняття від них документів та передачі цих документів в обласний військкомат, а саме - СКВК, яка на підставі цих документів приймає рішення щодо постановки ветеранів військової служби на чергу для забезпечення пільговими путівками чи відмовляє в забезпеченні пільговими путівками.

Відповідач - Сихівський районний військовий комісар, який відповідає за належне виконання своїх посадових обов`язків посадовими особами райвійськкомату не вжив належних заходів для прийняття у позивача документів на забезпечення пільговими путівками та передачі їх до СКВК при Львівському обласному військовому комісаріаті. Попри це, відповідач вийшов за межі своїх повноважень став вимагати від відповідача довідку з Пенсійного фонду.

Таким чином, апеляційний суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів для прийняття у позивача документів, необхідних для постановки його на чергу із забезпечення пільговими путівками на санаторно-курортне лікування.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги та дійшов помилкового висновку щодо безпідставності позовних вимог та відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, позбавивши позивача права на розгляд його питання щодо забезпечення пільговими путівками повноважним органом - СКВК при Львівському обласному військовому комісаріаті.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу пункту 3 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи, однак, дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а тому визнає правильним скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

При цьому колегія суддів вважає правильним визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його вжити заходів для прийняття у позивача документів, необхідних для постановки його на облік для отримання пільгових путівок.

В задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині зобов`язання відповідача поставити позивача на чергу для отримання пільгових путівок слід відмовити, оскільки вирішення таких питань не відноситься до компетенції відповідача.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст.198, ст. ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 19 вересня 2016 року у справі № 464/2792/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка виразилась у невжитті заходів щодо прийняття документів у ОСОБА_1 для постановки на чергу з отримання пільгових путівок йому та його дружині в центр медичної реабілітації та санаторного лікування ,, ОСОБА_2 .

Зобов`язати військового комісара Сихівського районного військового комісаріату м. Львова вжити заходів щодо прийняття документів у ОСОБА_1 для постановки на чергу з отримання пільгових путівок йому та його дружині в центр медичної реабілітації та санаторного лікування ,,Трускавецький.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Сихівського районного військового комісаріату м. Львова за рахунок його бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1157 грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 26 грудня 2016 року.