Справа № 1570/3946/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" грудня 2016 р. м. Київ К/800/36427/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Веденяпіна О.А.

Островича С.Е.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2012

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014

у справі № 1570/3946/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська будівельна група»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморська будівельна група» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Чорноморська будівельна група») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 14.06.2012 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 7641102,00 грн. та застосування штрафної санкції у розмірі 1,00 грн.; від 14.06.2012 № про зменшення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту на суму 87185,00 грн.; від 14.06.2012 № про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на суму 391250,00 грн. та застосування штрафної санкції у розмірі 1,00 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2012, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що відповідачем було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Чорноморська будівельна група» щодо підтвердження господарських взаємовідносин з платником податків ПП «Дніпрорембуд-Сервіс» за період лютий, березень, квітень, травень 2011 року, за результатами якої складено акт перевірки від 30.05.2012 № 2167/22-6/3550294.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог: статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, всього у сумі 391250,00 грн.; в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 87185,00 грн.; статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 764102,00 грн.

При цьому, висновок податкового органу щодо встановлених порушень цілком базується на відомостях, викладених в акті Васильківської ОДПІ Київської області від 24.02.2011 №291/23-2/34827449 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Дніпрорембуд-Сервіс» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ за період з 01.04.2011 по 31.12.2011», що, на думку відповідача, свідчать про безпідставність формування вказаним підприємством податкових зобов'язань з огляду на відсутність у нього необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність за місцезнаходженням.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення: від 14.06.2012 №000052260, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 764103,00 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 764102,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1,00 грн.; від 14.06.2012 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 391251,00 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 391250,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1,00 грн.; від 14.0.2012 №, яким встановлено завищення позивачу від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 24245,00 грн. за податковою декларацією від 04.10.2011 №900825580 за квітень 2011 року, у розмірі 62940,00 грн. за податковою декларацією від 04.10.2011 № за травень 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що висновки відповідача, щодо неправомірного формування валових витрат та неправомірне включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по операціям з ПП «Дніпрорембуд-Сервіс» за періоди, що перевірялися, не відповідають обставинам справи, є такими, що не підтверджені достатніми та належними доказами, в зв'язку з чим винесені на підставі цього акту перевірки спірні податкові повідомлення-рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню.

Колегія суддів вважає як доводи судів першої інстанції, так і доводи суду апеляційної інстанції передчасними, виходячи з таких підстав.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі по тексту - Закон №996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Відповідач, навівши умови укладеного між позивачем та ПП «Дніпрорембуд-Сервіс» договору підряду, вказує про відсутність підстав для включення відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, виходячи з встановленого факту відсутності контрагента позивача за своїм місцезнаходженням, відсутність у нього трудових ресурсів, про що свідчить відсутність відповідної звітності 1ДФ, анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість контрагента позивача, яке відбулось 02.12.2011, пояснень директора контрагента, яка засвідчила, що не підписувала будь-яких документів, пов'язаних із діяльністю підприємства, а також на висновок почеркознавчого дослідження податкової декларації контрагента позивача за листопад 2011 року та деяких інших документів, згідно з яким підписи на досліджуваних документах не належать директору підприємства.

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Не встановлено судами і, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та задекларованим ПП «Дніпрорембуд-Сервіс», хто персонально брав у цьому участь, не допитано відповідних осіб як свідків.

Не досліджено судами першої та апеляційної інстанцій і зміст проведених позивачем операцій, їх обсяг, форми викладення, тобто, ознаки, які б свідчили про реальність таких операцій; чи пов'язані проведені позивачем операцій з його господарською діяльністю; чи відбулися реальні зміни в майновому стані платника податку внаслідок використання результатів отриманих робіт.

Для вирішення спору важливе значення також має встановлення факту реєстрації та перебування контрагента позивача в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому.

Відповідно до п. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки, передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, ухвала та постанова у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис) О.А. Веденяпін
(підпис) С.Е. Острович