Справа № 2а-855/11/2170
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Київ К/9991/36786/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в порядку письмового провадження касаційний розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України у Білозерському районі Херсонської області (далі - УПФ) про скасування вимоги щодо сплати недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за касаційною скаргою позивачки на судові рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2011 року, Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила скасувати вимогу УПФ від 21 січня 2011 року № Ф - 20 про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 719,34 грн.

Посилалась на незаконність оскарженого рішення з тих підстав, що її фактично змушують до членства у некомерційній самоврядній організації, якою є пенсійний фонд, та сплати внесків, що свідчить про порушення конституційних прав.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2011 року залишеною без змін Одеським апеляційним адміністративним судом

27 квітня 2012 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачка як фізична особа - підприємець повинна сплачувати страхові внески.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що вона не є платником страхових внесків, тому не повинна сплачувати зазначені внески.

Враховуючи відсутність клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, касаційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначається Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до пункту 3 статті 11 цього Закону загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Як зазначено у частині третій статті 15 Закону № 1058-IV, страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду, а особи, визначені статтею 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь.

В той же час, зняття з обліку страхувальника здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, а страхувальників, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їх заявою після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника, звірення розрахунків з ним і проведення остаточного розрахунку (частина шоста статті 15 Закону № 1058-IV).

Згідно фактичних обставин, встановлених судами, позивачка зареєстрована як платник страхових внесків за кодом ДРФО НОМЕР_1.

Ставки, механізм справляння та пільги зі спати збору та обов'язкове державне пенсійне страхування передбачено Законом України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР).

У випадку коли суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 Закону № 1058-ІV, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 вище згаданого Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосування фінансових санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилаються страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій (стаття 106 Закону № 1058-ІV)

Виходячи з наведених обставин та норм права, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати судові рішення такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права. Зокрема, колегія суддів касаційної інстанції не знаходить обставин, які б давали підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи не дотримані принципи, наведені у статтях 8, 9, 10 та 11 КАС України. За частиною другою статті 11 згаданого Кодексу суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. При цьому, як зазначено у частині першій статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При зверненні до суду позивачка просила скасувати вимогу про сплату недоїмки з тих підстав, що порушені її конституційній права, передбачені статтями 36, 57 Основного Закону України, тому суди й вирішували позов в межах, пред'явлених вимог, на підставі зібраних і досліджених доказів. Суд касаційної інстанції згідно з частиною першою статті 220 КАС України позбавлений права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні судів попередніх інстанцій.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а судові рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2011 року, Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбаченому статтями 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман