Справа № 823/851/16
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року справа № 823/851/16
12 год. 24 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

суддів Бабич А.М. та Гаврилюка В.О.

при секретарі судового засідання - Мельниковій О.М.,

за участю: представника позивача Гречухи В.І. - за довіреністю, представника Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 Давиденка К.А. - за довіреностями, представника третьої особи - військової частини польова пошта НОМЕР_1 Чайки В.М. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача військова частина польова пошта НОМЕР_1 , про стягнення грошового забезпечення військовослужбовця,

ВСТАНОВИВ:
04.07.2016 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 2), військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (далі - відповідач 3), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - військова частина польова пошта НОМЕР_1 , у якій просить стягнути солідарно з Міністерства оборони України, військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь позивача заборгованість по грошовому забезпеченню у розмірі 29030 грн. 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проходження позивачем військової служби на посаді командира відділення взводу охорони роти охорони 14 окремого мотопіхотного батальйону військової частини ПП НОМЕР_1 , 31.07.2014 року прокуратурою Одеського гарнізону відносно нього було відкрито кримінальне провадження №0000082 за ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України (нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць). За результатами розгляду кримінальної справи, ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2015 року позивача було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, вказане кримінальне провадження відносно позивача було закрито.

Наказом командира 14 окремого мотопіхотного батальйону (по особовому складу) від 19.01.2016 року №6-РС позивача було звільнено в запас відповідно до пп. є п.1 ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і цього ж дня виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

З моменту відкриття кримінального провадження відносно позивача і до його звільнення з військової служби в запас, тобто з 01.08.2014 року по 19.01.2016 року виплата грошового забезпечення позивачу не проводилась. На думку позивача, розмір грошового забезпечення в будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж встановлений Законом розмір мінімальної заробітної плати. Так, враховуючи, що ст.3 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати в період з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року складає 1450 грн., у період з 01.08.2014 року по 19.01.2016 року позивачем недоотримано грошового забезпечення на загальну суму 29030 грн. 40 коп.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити з підстав, викладених вище.

Представник відповідачів та представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечували повністю, просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у запереченнях, звертаючи увагу суду на те, що виплата грошового забезпечення була призупинена згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01.08.2014 року №89, в якому зазначено, що підставою для призупення виплати стало самовільне залишення військової частини позивачем з 04.07.2014 року.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін та третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.

Військовослужбовець за мобілізацією прапорщик ОСОБА_1 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16.05.2014 року №8 був призначений командиром відділення охорони взводу охорони роти охорони, з посадовим окладом 685 грн. та зарахований до списків частини. З червня 2014 року військова частина - польова пошта НОМЕР_1 дислокувалася за адресою: Одеська область, м. Котовськ.

На підставі рапорту позивача наказом від 01.07.2014 року №58 у період з 02.07.2014 року по 04.07.2014 року, позивачу було надано відпустку за сімейними обставинами та знято з котлового забезпечення з 02.07.2014 року. Проте 04.07.2014 року по закінченню відпустки позивач не повернувся до свого постійного місця дислокації у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , про що було складено рапорт командиром 1 роти охорони.

31.07.2014 року наказом №189 було призначено службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини позивачем, по закінченню якого, копії матеріалів були направлені військовому прокурору Одеського гарнізону та начальнику ВСП Південного територіального управління. За результатами розгляду зазначених матеріалів було порушено кримінальне провадження №0000082 від 31.07.2014 року відносно позивача, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 Кримінального кодексу України (самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць), оскільки позивач, являючись військовослужбовцем 14 батальйону територіальної оборони (військової частини НОМЕР_1 ) та проходячи службу на посаді командира відділення взводу охорони роти охорони вищезазначеного військового формування у період з 04.07.2014 року не з`являвся із відпустки на службу до 14 батальйону територіальної оборони (військової частини НОМЕР_1 ), без поважних причин та ухилявся від військової служби до 07.06.2015 року, тобто тривалістю понад один місяць

Наказом від 01.08.2014 року №89 відповідно до ст.34.4 наказу Міністра оборони України від 01.06.2011 року №260 за самовільне залишення військової частини з 04.07.2014 року позивачу було призупинено виплату грошового забезпечення.

Крім того, наказом військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 121 від 30.08.2014 року прапорщика ОСОБА_1 відповідно до підпункту 1 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України увільнено від займаної посади, вирішено утримувати поза штатом та призупинено виплату грошового забезпечення, у зв`язку з самовільним залишенням частини.

Також, згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2015 року за результатами розгляду обвинувального акту по кримінальному провадженні №0000082 було встановлено, що позивач ухилявся від служби до 07.06.2015 року, але до постійного місця дислокації він так і не прибув.

Після закінчення розгляду кримінальної справи позивач повинен був з`явитися до військової частини, що ним і було зроблено лише 19.01.2016 року.

В період з 17.07.2015 року по 19.01.2016 року позивач у військовій частині не знаходився, до виконання службових обов`язків не приступав. 19.01.2016 року згідно наказу №19 позивача було звільнено у запас та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно довідок від 21.07.2016 року №1684 та від 30.08.2016 року №2034 позивачу за період проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 з 15.05.2014 року по 19.01.2016 року виплачено грошове забезпечення у такому розмірі: за травень 2014 року 380 грн. 80 коп., за червень 2014 року 3326 грн. 00 коп., за липень 2014 року 3515 грн. 60 коп.

Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з того, що п.1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацом другим п.4 цієї статті передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329 (далі Інструкція).

Пунктом 34.4 Інструкції передбачено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Порядок звільнення військовослужбовців із розташування військової частини регламентується статтями 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV. Залишення військовослужбовцем без відповідного дозволу території розташування військової частини або місця служби, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин є грубим порушенням військової дисципліни, яке може призвести до зниження рівня бойової готовності військової частини та якості бойового чергування.

Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений надавати такий дозвіл.

Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі. Початковим моментом самовільного залишення є день, коли військовослужбовець самовільно покинув розташування військової частини чи місце служби. При звільненні з частини, при призначенні, переведенні, поверненні з відрядження, з відпустки або з лікувального закладу військовослужбовець строкової служби повинен з`являтися на службу в строк, зазначений, відповідно, у записці про звільнення, приписі, посвідченні про відрядження, відпускній картці, документах лікувального закладу тощо.

Оскільки прапорщики (мічмани), солдати (матроси), сержанти (старшини), курсанти і слухачі, які проходять службу за контрактом, а також особи офіцерського складу, як правило, розпоряджаються вільним від служби часом за власним розсудом, початковим 'моментом самовільного залишення ними частини (місця служби) є день, у який вони повинні були прибути на службу, але не прибули.

Фактичний момент з`явлення військовослужбовця має бути задокументований. Так, згідно зі статутними нормами після повернення із звільнення військовослужбовець доповідає черговому роти про повернення, здає йому записку про звільнення і доповідає своєму безпосередньому командирові (начальникові), а якщо повертається до підрозділу після відбою, - доповідає лише черговому роти. Час повернення військовослужбовців зі звільнення зазначається черговим роти у книзі обліку звільнених.

Враховуючи, що позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 04.07.2014 року, тобто не повернувся до свого постійного місця служби після відпустки наданої з 02.07.2014 року по 04.07.2014 року виплату грошового забезпечення позивачу було призупинено з 04.07.2014 року.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 86, 94, 159-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий О.А. Рідзель

Судді А.М. Бабич

В.О. Гаврилюк

Постанову складено у повному обсязі 16.12.2016.