Справа № 127/19345/16-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/19345/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Король О. П.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

13 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Любарець Ірини Вікторівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними, зобов'язання зарахувати стаж та здійснити перерахунок довічного грошового утримання,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними, зобов'язання зарахувати стаж та здійснити перерахунок довічного грошового утримання.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 березня 1994 року позивач працював на посаді судді Замостянського районного суду м. Вінниці, а з 17 березня 2005 року суддею Апеляційного суду Вінницької області.

Відповідно до постанови Верховної Ради України № 1120-VIII від 19 квітня 2016 року позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з поданням голови Апеляційного суду Вінницької області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14 червня 2016 року № 2 стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 26 років, 8 місяців і 30 днів, з яких 2 роки 4 місяці 28 дні термін навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка (юридичний факультет) та 2 роки і 20 днів проходження строкової військової служби.

15 червня 2016 року позивач подав до управління Пенсійного фонду в м. Вінниці документи щодо призначення довічного грошового утримання та заяву про перехід з пенсії по інвалідності 3 групи на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Листом від 17 серпня 2016 року № 235/Ч-1 управління Пенсійного фонду в м. Вінниці повідомило позивача про відмову у зарахуванні до стажу судді періоду строкової служби в Збройних Силах та половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т. Г. Шевченка і призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % у зв'язку з тим, що постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01 грудня 2010 року.

Крім того, у листі відповідача зазначено, що позивачу, починаючи з 15 червня 2016 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання судді, виходячи зі стажу 22 роки 3 місяці 15 днів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Отже, до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину часу навчання позивача за денною формою у вищому навчальному закладі два роки і п'ять місяців та календарний період проходження строкової військової служби.

Колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Вказана позиція також висловлена у роз'ясненні Конституційного Суду України в Рішенні № 8-рп/2005.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 офіційно розтлумачив поняття «щомісячне довічне грошове утримання», зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 р. № 2862-XII «Про статус суддів» встановлено, що судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до запису №15 трудової книжки серії БТ-І № 2513131, згідно з наказом № 577 від 21.08.1982 року, позивач 01.09.1982 року зарахований до Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка на юридичний факультет денного відділення.

Наказом № 769 від 24.06.1987 року позивач відрахований з Київського державного університету ім. Т.Шевченко у зв'язку з закінченням навчання 30.06.1987 року.

Відповідно до записів військового квитка серії ГЖ № 046250 в період з 17.05.1980 року по 07.06.1982 року позивач проходив строкову службу.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року (в ред. Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину часу навчання позивача за денною формою у вищому навчальному закладі (з 01.09.1982 р. по 30.06.1987 р.) два роки і п'ять місяців та календарний період проходження строкової військової служби з 17.05.1980 р. по 07.06.1982 р. 2 роки 21 день.

Оцінивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи колегія суддів зазначає, що загальний стаж судді позивача складає 26 років 9 місяців та 6 днів, що перевищує 25 років, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, у зв'язку з чим дії відповідача про відмову у зарахуванні до стажу судді періоду строкової служби в Збройних Силах та половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т. Г. Шевченка є протиправними, тому необхідно зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу ОСОБА_2 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка 2 роки 5 місяців та календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 21 день.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 23 грудня 2016 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.