Справа № 803/1330/16
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Справа № 876/7769/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю: секретаря судового засідання Болюк Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі №803/1330/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення за №12652 17 від 11 червня 2015 року, яким йому (позивачу у справі) визначено податкове зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000 гривень.

Позовні вимоги мотивував тим, що спірне податкове повідомлення рішення є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки суперечить положенням відповідних статей Податкового кодексу України з приводу місцевих податків і зборів. Зокрема, як зазначає позивач, відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення Луцької місцевої ради про встановлення транспортного податку було офіційно оприлюднене в кінці січня 2015 року, тобто після 15 липня року, що передує плановому, тому підлягає застосуванню не раніше бюджетного періоду, що настає за плановим. Тобто, оскільки рішення про встановлення транспортного податку прийнято міською радою 28 січня 2015 року, воно підлягає застосуванню з 01 січня 2016 року. Також, позивач посилається на п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України і вважає, що у випадку суперечностей між положенням нормативно правових актів, рішення приймається на користь платника податків. Крім цього позивач зазначає, що до спірного рішення не додано розрахунок податкового зобовязання.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задоволено.

Відповідач не погодився із таким судовим рішенням суду першої інстанції і подав до Львівського апеляційного адміністративного суду на вказане рішення апеляційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на безпідставність висновків суду першої інстанції, що транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів, передбачених статтею 9 Податкового кодексу України, а податкові зобовязання з місцевого податку можуть визначатися контролюючим органом лише у разі, якщо сільська, селищна, міська рада своїм рішенням встановила такий місцевий податок і таке рішення офіційно оприлюднене до 15 липня року, що передує бюджетному періоду. Однак, така позиція прямо суперечить нормам Податкового кодексу України. Крім того, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно. Таким чином, твердження суду першої інстанції про те, що норми статті 267 Податкового кодексу України нібито не можуть застосовуватись раніше початку нового бюджетного періоду 01 січня 2016 року є необґрунтованими. Також, у даному випадку не було порушено принцип стабільності, так як не відбулося змін елементів податків та зборів, а було запроваджено новий податок.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули та не направили представників, хоча належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. При цьому, від осіб, які беруть участь у справі відсутні клопотання про розгляд справи за їх участі та судом не визнавалася обовязковою участь сторін і представників в апеляційному розгляді справи.

У звязку з цим відповідно до ст. ст. 41, 196 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто за відсутності сторін та представників, а також фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилося.

Вислухавши доповідь судді доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що норми щодо визначення податкового зобовязання з транспортного податку у розмірі 25 000 гривень за легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3 000 сантиметрів кубічних, закріплені у статті 267 Податкового кодексу України з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 і підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, не можуть застосовуватись раніше початку нового бюджетного періоду, тобто з 01 січня 2016 року. Відтак, визначення позивачу суми податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25 000 гривень не відповідає положенням Податкового кодексу України. Крім цього, суд першої інстанції послався на статтю 4 Податкового кодексу України щодо принципу стабільності податкового законодавства, який передбачає можливість внесення змін до будь яких елементів податків та зборів не пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного року, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що податковим повідомленням рішенням Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 11 червня 2015 року за №12652 17 Форми «Ф» на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» в розмірі 25 000 гривень.

Відповідно до ст. 267 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», керуючись ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», 28 січня 2015 року Луцька міська рада прийняла рішення за №69/5 «Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку», яким затвердили Положення про транспортний податок у м. Луцьку.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду виходить із наступного.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» набрала чинності стаття 267 Податкового кодексу України, якою введено в дію новий місцевий податок «Транспортний податок». Згідно положень вказаного Закону він набирає чинності із 01 січня 2015 року. Зокрема, відповідно до п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України встановлена єдина ставка податку, що визначається з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

У відповідності до ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюється відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Елементами податку відповідно до п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України є: платники податку, об'єкт оподаткування, база оподаткування, ставка податку, порядок обчислення податку, податковий період, строк та порядок сплати податку, строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього ж Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (п. п. 12.3.1 - 12.3.4 п. 12.3 статті 12 Податкового кодексу України). Крім цього, у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

З урахуванням вищевикладених положень Податкового кодексу України, колегія приходить до висновку, що у даному випадку не відбулася зміна елементів податку, а введено новий податок. Тобто, в розумінні вимог пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України введення транспортного податку, який діяв у 2015 році, не порушує принципу стабільності, суть якого полягає у стабільності зміни до будь - яких елементів податків та зборів, які не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Крім цього, відповідно до п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України транспортний податок є обов'язковим місцевим податком, що також було враховано судом першої інстанції і про це зазначено у висновках суду.

Саме ж рішенням Луцької міської ради від 28 січня 2015 року №69/5, яким був встановлений транспортний податок і який справляється на території міста Луцька містить норми, аналогічне зазначеним вище нормам Податкового кодексу України.

Тому колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновком суду першої інстанції, що норми щодо визначення податкового зобовязання по транспортному податку, закріплені в статті 267 Податкового кодексу України з урахуванням приписів пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 і пп.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, не можуть застосовуватись раніше початку нового бюджетного періоду з 01 січня 2016 року.

Крім цього, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що згідно змісту ст. 4 Податкового кодексу України щодо стабільності внесення змін до елементів податків передбачає дію у новому бюджетному році нових правил і ставок. Тобто, нові правила і ставки стосуються податків, які вже існували. У даному випадку введено новий податок зі своїми правилами і нормами щодо порядку сплати, ставок та іншого, визначених пунктом7.1 статті 7 Податкового кодексу України. У звязку з цим апеляційний суд вважає, що у даному випадку відсутні суперечності між нормативно правовими актами, на які посилається позивач, як на підставу прийняття рішення у його користь.

У відповідності до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, дії відповідача щодо винесення спірного повідомлення рішення є правомірними і саме рішення відповідає принципам, які підлягають врахуванню при прийнятті субєктом владних повноважень рішень і які зазначені у ст. 2 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з отриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи.

Проте, при постановленні рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог. Колегія суддів дійшла до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 11 червня 2015 року №12652 17.

Тобто наявні у справі матеріали не підтверджують обставин, на які посилається суд першої інстанції, як на підставу прийняття оскаржуваного судового рішення.

Згідно ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що постанову з наведених вище мотивів слід скасувати та прийняти нову постанову, якою апеляційну скаргу задовольнити.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі №803/1330/16 скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В. В. Клюба

судді: Р. В. Кухтей

ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2016 року.