Справа № 804/2084/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2016 р. Справа № 804/2084/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Сидоренко Д.В., при секретарі Гелетій М.Т., розглянувши за участю:
представника позивача: ОСОБА_1,
представника відповідача: ОСОБА_2,
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»
до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську міжрегіонального головного управління ДФС
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про невідповідність висновків в акті позапланової виїзної перевірки дійсності, внаслідок порушення відповідачем норм матеріального права. Крім того посилається на те, що висновки акту перевірки щодо недійсності правовідносин з контрагентами є невірним, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а не на достовірних даних.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов відповідач повністю продублював зміст акту перевірки, зокрема, вказав, що під час перевірки встановлено неналежне виконання умов укладених договорів між ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та контрагентами-постачальниками, в частині дефектності первинних документів, копії яких було надано до перевірки, відсутність первинних документів та укладання цивільно-правових відносин, спрямованих на надання податкової вигоди для третіх осіб з метою штучного формування податкового кредиту. Також під час перевірки не встановлено ланцюги походження товару, що вказує на неможливість виконання робіт та постачання товару.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
В період з 24.09.2015р. по 15.10.2015р., згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст..82 Податкового кодексу України та відповідно наказу №245 від 24.09.2015р. фахівцями Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську міжрегіонального головного управління ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість по здійсненим фінансово-господарським операціям з підприємствами-постачальниками ПП «ПРОМІМПЕКС» за жовтень, листопад 2014 року, мале приватне підприємство «НОРМА» за жовтень, листопад 2014 року, ПП «Квадрат» за листопад, грудень 2014 року, ТОВ «Торговий дім НВА Україна» за листопад 2014 року, ТОВ «Лінокор» за листопад 2014 року, ТОВ «ТД Роката» за грудень 2014 року, ТОВ «Севспецзапчасть» за грудень 2014 року, ТОВ «Дніпротехсервіс» за грудень 2014 року, ТОВ «ТКМ МЕТИЗ» за грудень 2014 року, ТОВ «ТД Панда Плюс» за грудень 2014 року, ТОВ НВП «Гормаш» за грудень 2014 року.
За результатами перевірки 22.10.2015 року складено акт №22/28-01-51-03/00190905 у висновку якого зазначено про встановлення наступних порушень:
- ст.22, п.44.1, п.44.6 ст.44, п. 185.1 ст. 185, п.198.1, п.198.2, п. 193.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п. 201.2, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість та заниженню суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню на загальну суму ПДВ у розмірі 535810 грн., у тому числі (період відображення у складі податкового кредиту декларації з ПДВ, уточнюючих розрахунків до декларацій з ПДВ) у т.ч.: листопад 2014 року 304261 грн., грудень 2014 року 231549 грн.;
- ст.22, п.44.1, п.44.6 ст.44, п. 185.1 ст. 185, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.200.3, п.200.4 ст.200, п.201.1, п. 201.2, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість та суму відємного значення податку на додану вартість, яка включається до складу податкового періоду наступного податкового періоду на загальну суму ПДВ у розмірі 2887 грн., у тому числі: за травень 2015 року на суму ПДВ у розмірі 2887 грн.
05.11.2015р. контролюючим органом прийнято:
- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 535810,46 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 267905,23 грн.;
- податкове повідомлення-рішення форми «В4» № НОМЕР_2 про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2887,25 грн. (за травень 2015 року).
Рішеннями про результати розгляду скарги Міжрегіонального головного управління ДФС Центральний офіс з обслуговування великих платників від 19.01.2016р. №1357/10/28-10-10-4-33 залишено без змін податкові повідомлення-рішення СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську міжрегіонального ГУ ДФС від 05.11.2015р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, скаргу без задоволення.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в судовому порядку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Під час розгляду справи судом перевірено прийняті відповідачем рішення на відповідність вимогам законодавства та встановлено наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначалось вище, в ході проведеної перевірки позивача було встановлено порушення вимог податкового законодавства за період жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, лютий 2015 року, червень 2015 рок.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податків, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 187.1 ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.

Згідно листа інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ №88).

Відповідно до п.1.2 Наказу №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу №88).

Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Із змісту статті 9 цього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

З акту перевірки №22/28-01-51-03/00190905 вбачається, що вищенаведені висновки перевірки обґрунтовані:

1. не надано: неналежним чином оформлені сертифікати якості (відповідності) ТМЦ, що унеможливлює встановлення фактичного виробника готової продукції, регіон, в якому вироблено готову продукцію; відповідно до умов укладених договорів купівлі-продажу продукцію повинен супроводжувати документ, що підтверджує якість та/або паспорт виробу, та/або інструкція з технічної експлуатації; журнал видачі довіреностей; акти по формі КБ-2в з додатками та довідки КБ-3;

2. неналежне оформлення первинних документів щодо руху ТМЦ від постачальників-контрагентів (товарно-транспорті накладні, залізничні накладні, заявки, подорожні листи тощо);

3. відсутнє документальне підтвердження щодо надання дозволу замовника на виконання робіт субпідрядними організаціями;

4. податкова накладна, виписана ТОВ «ЛИНОКОР», від 24.11.2014р. №116 на суму 45820,82 грн. (ПДВ 7636,80 грн.), податкова накладна, виписана ТОВ «Севспецзапчасть», від 02.12.2014р. №2 на суму 375278,40 грн. (ПДВ 62546,40 грн.) не скріплені печаткою зі сторони одержувача, не містить обовязкових до заповнення реквізитів, відсутня інформацію про перетин контрольно-пропускного пункту; видаткові накладні не містять відмітку відділу охорони контрольно-пропускного пункту;

5. акти прийняття не відповідають вимогам передбаченим Інструкцією П-7 (акт не містить інформації щодо часу початку та закінчення приймання, дати та номеру документів про повноваження на участь у прийманні продукції уповноважених осіб, номер та дату транспортних документів, документів, що засвідчують якість продукції); не містять дати та номеру довіреності, на підставі яких посадові особи позивача здійснювали господарські операції;

6. відсутність у контрагентів-постачальників складських приміщень, автомобільного транспорту, достатньої кількості трудових ресурсів, виробничого та торгівельного обладнання, матеріалів, устаткування; відсутність контрагентів-постачальників ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» за місцем реєстрації;

7. податкові накладні складені МПП «Норма» містять підпис та прізвище особи, яка її склала ОСОБА_3, податкова накладна №9 від 12.11.2014р. та №11 від 13.11.2014р. містять підпис та прізвище яка їх склала ОСОБА_4, згідно ІС «Податковий блок» керівник та головний бухгалтер МПП «Норма» - ОСОБА_4.

На підтвердження правомірності формування сум податкового кредиту, а також реальності господарських операцій з контрагентами, за взаємовідносинами з якими сформовані такі суми податкового кредиту - ПП «ПРОМІМПЕКС», Мале приватне підприємство «НОРМА», ПП «Квадрат», ТОВ «Торговий дім НВА Україна», ТОВ «Лінокор», ТОВ «ТД Роката», ТОВ «Севспецзапчасть», ТОВ «Дніпротехсервіс», ТОВ «ТКМ МЕТИЗ», ТОВ «ТД Панда Плюс», ТОВ НВП «Гормаш» позивачем надані наступні документи первинного обліку, копії яких залучені до матеріалів справи: договори, сертифікати до договорів, рахунки-фактури, акти приймання, рахунки, видаткові накладні, прибуткові ордери, товарно-транспортні накладні, сертифікати якості, податкові накладні.

Судовим оглядом наданих перелічених первинних документів, що виступили підставою внесення відповідних записів до документів бухгалтерського та податкового обліку, встановлено, що вони в повній мірі відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже такі реквізити документу первинного бухгалтерського обліку як «печатка» та «відмітка відділу охорони контрольно-пропускного пункту» не є обовязковими згідно з статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктом 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, якими встановлені вичерпні вимоги до документів первинного бухгалтерського обліку.

Щодо податкових накладних, складених МПП «Норма» в особі ОСОБА_3, в той час як згідно ІС «Податковий блок» керівником та головним бухгалтером МПП «Норма» є ОСОБА_4, суд зазначає, що представником позивача в ході судового розгляду справи було надано докази наявності повноважень ОСОБА_3 на складання та підписання податкових накладних, а саме: лист директора МПП «Норма» ОСОБА_4 від 01.06.2016р., згідно якого в період з 23.10.1998р. по 05.11.2014р. ОСОБА_3 працювала в МПП «Норма» на посаді головного бухгалтера, отже мала повноваження складати та підписувати податкові накладні; наказ №6К від 23.10.1998р. про призначення ОСОБА_3 головним бухгалтером; відомості про трудові відносини осіб МПП «Норма».

Щодо зауваження контролюючого органу про відсутність реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на суму менше 10000 грн., суд зазначає, що п.п.11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України передбачено, що податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних, отже платник податку, за умови відповідності за формою та змістом податкової накладної вимогам чинного законодавства, правомірно без такої реєстрації податкових накладних включає суму ПДВ до складу податкового кредиту.

Щодо відсутності факту реєстрації податкових накладних з відповідною номенклатурою, складених на адресу ТОВ «Лінокор», ТОВ «Дніпротехсервіс», з огляду на що неможливо встановити походження товару, суд вказує, що взаємовідносини між постачальниками наведених контрагентів та контрагентами ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» не можуть бути впливом на взаємовідносини останніх, оскільки чинне законодавство не надає покупцеві товару (робіт, послуг) необхідних повноважень по контролю за відображенням його контрагентами у податковій звітності операцій по придбанню товарів (виконанню робіт, послуг), а також за поданням до податкового органу будь-яких документів первинного обліку, зокрема, відповідної реєстрації накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд зазначає, що вимога відповідача про надання документів, що підтверджують переміщення на території позивача робітників підрядників механізмів для виконання робіт є безпідставною, оскільки чинним законодавством України не передбачене обовязкове встановлення пропускного режиму на такого роду підприємствах, яким є підприємство позивача.

З приводу доводів відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних суд зазначає, що за змістом Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р., товарно-транспортна накладна є обовязковим документом обліку господарської операції з перевезення вантажу перевізником - субєктом господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів. коли перевезення вантажу здійснюється власним транспортом продавця (вантажовідправника) чи покупця (вантажоотримувача), товарно-транспортні накладні не оформлюються. Отже, товарно-транспортна накладна є обовязковим документом обліку господарської операції з перевезення вантажу перевізником - субєктом господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів, а не покупцем при придбанні товару.

Суд також зазначає про необґрунтованість та хибність доводів відповідача про відсутність у позивача документального підтвердження якості (відповідності) придбаних ТМЦ, що на думку контролюючого органу свідчить про відсутність факту придбання товару, оскільки чинним законодавством не передбачено вимог стосовно обов'язкової сертифікації (оформлення сертифікатів відповідності) щодо товару, який постачався позивачу згідно з договорами. Документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам, про що зазначено у акті приймання продукції (товару) за кількістю та якістю.

Щодо тверджень податкового органу про оформлення актів приймання-передачі виконаних робіт форми КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3, суд зазначає, що зазначені типові форми підлягають обовязковому застосуванні при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва, що здійснюються за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної власності. По обєктах, будівництво яких здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, типові форми застосовуються відповідно до умов договору підряду.

Слід вказати, що окремі недоліки первинних документів, про які йдеться в акті перевірки, не є достатньою підставою для визнання господарських операцій такими, що реально не відбулися.

Зазначаючи про відсутність реального факту придбання товарів та послуг у вище наведених контрагентів ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» відповідачем не враховано наступне. По-перше, згідно з ч.1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, По-друге, правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентами недійсними СДПІ до суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення посилається на податкову інформацію відносно контрагентів позивача.

Однак, суд вважає безпідставними посилання відповідача на такі дані, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від знаходження його за юридичною адресою, фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Статтею 4 Податкового кодексу України серед основних засад податкового законодавства України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

У зв'язку із цим презюмується, що дії та рішення платника податків вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірними.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог до оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування таких обставин.

Проте, під час розгляду справи відповідачем таких доказів суду надано не було.

Таким чином, судом не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог вищенаведених норм податкового законодавства, яке б позбавляло його права на податковий кредит за спірними операціями з ПП «ПРОМІМПЕКС», Мале приватне підприємство «НОРМА», ПП «Квадрат», ТОВ «Торговий дім НВА Україна», ТОВ «Лінокор», ТОВ «ТД Роката», ТОВ «Севспецзапчасть», ТОВ «Дніпротехсервіс», ТОВ «ТКМ МЕТИЗ», ТОВ «ТД Панда Плюс», ТОВ НВП «Гормаш». Натомість встановлено, що податкові накладні видані особами, які на час їх видачі були зареєстровані платниками податку на додану вартість та дієздатними юридичними особами. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків покупця, будь-які порушення постачальниками товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Отже, відповідачем не наведено доводів та доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентами певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності, як не доведено і факту наявності порушення позивачем положень ст.22, п.44.1, п.44.6 ст.44, п. 185.1 ст. 185, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.200.3, п.200.4 ст.200, п.201.1, п. 201.2, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України, про яке зазначено у висновку акту перевірки.

Оскільки судом досліджені наявні первинні документи та встановлено реальність господарських операцій з вказаними контрагентами та дотримання позивачем спеціальних вимог законодавства щодо документального підтвердження сум податкового кредиту, реальність спірних господарських операцій підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про те, що фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують як здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентами так і правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Також суд зазначає, що факт сплати позивачем податку у попередніх періодах в розмірах, що не є меншими за визначену суму бюджетного відшкодування, відповідачем не заперечується.

За таких умов, податкові повідомлення - рішення від 05.11.2015р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 є такими, що прийняті податковим органом протиправно, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Приймаючи до уваги, що рішення у справі ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне присудити всі здійснені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 12099,04 грн.

У судовому засіданні, яке відбулось 07.07.2016 року, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до вимог ст. 163 КАС України постанова оформлена та підписана 14.07.2016 року.

Керуючись ст.ст.160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.11.2015р. № НОМЕР_1.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.11.2015р. № НОМЕР_2.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 12099,04 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську міжрегіонального головного управління ДФС.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_5