Справа № 817/1071/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2016 р.Р і в н е 817/1071/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Невідомський О.А.,

відповідача 1: представник ОСОБА_2 ,

відповідача 2: представник Марченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Командувача Національної гвардії України
про визнання протиправним та скасування наказу , -
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу № 126 від 15.06.2016. З врахуванням заяви про зміну позовних вимог позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №126 від 15.06.2016, наказ командувача Національної гвардії України №83 о/с від 10.06.2016 «По особовому складу», наказ командувача Національної гвардії України № 297 від 25.05.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності прапорщика ОСОБА_1 », поновити позивача у військовому званні «прапорщик» та на посаді контролера 3-го відділення 2-го взводу 2-ї спеціальної комендатури військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, стягнути на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16 червня 2016 року.

Ухвалою суду командувача Національної гвардії України залучено в якості другого відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснив суду, що 10.06.2016 відповідно до наказу № 83 /с позивача позбавлено військового звання та звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку на підставі наказу №297 від 25.05.2016). 15.06.2016 наказом № 126 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України прапорщика ОСОБА_1 згідно з наказом командувача Національної гвардії України від 10.06.2016 №83о/с позбавлено військового звання «прапорщик» та звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. «в» п.1 ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 16.06.2016. Так, представник позивача зазначив, що позивач звільнений трьома наказами. Крім того, постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10.06.2016 у справі № 565/727/16-п закрито провадження по справі відносно позивача по протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. Вказав, що ОСОБА_1 звільнений на підставі пп. «в» п.1 ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яким передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку. Однак, на думку представника позивача, дана підстава не могла застосовуватися до позивача, оскільки особливий період в момент звільнення ОСОБА_1 не діяв. Тому, представник позивача просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в судовому засіданні проти позову заперечив, при цьому вказав, що відповідно до статті 12, пункту «ж» статті 62, статті 67 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Командувач Національної гвардії України уповноважений накласти дисциплінарне стягнення «позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман) із звільненням з військової служби у запас». Таким чином, командувач Національної гвардії України 25.05.2016 у межах своїх повноважень видав наказ №297 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності прапорщика ОСОБА_1 », відповідно до чого на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання «прапорщик» із звільненням з військової служби в запас. На підставі пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України Командувачем Національної гвардії України виданий наказ від 10.06.2016 №83 «По особовому складу», яким прапорщика ОСОБА_1 позбавлено військового звання та припинено (розірвано) контракт і звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України. Відповідно до пункту 77 вказаного Положення військовослужбовці, позбавлені військового звання, виключаються зі списків особового складу з дня підписання відповідного наказу. Таким чином, на підставі вказаної норми наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України було оголошено позивачу про позбавлення військового звання та виключено зі списків особового складу військової частини та позбавлено всіх видів забезпечення. Представник відповідача 1 зазначає, що накази прийняті в межах відповідних повноважень, обґрунтовано та з врахуванням обставин, встановлених проведеним службовим розслідуванням. Крім того, представник відповідача 1 вказує на той факт, що закінчення періоду мобілізації не є самостійної підставою для припинення особливого періоду. Тому, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача 2 командувача Національної гвардії України проти адміністративного позову також заперечив. В судовому засіданні вказав, що в ході проведення службового розслідування було встановлено факт перебування позивача у нетверезому стані та проведення ним стрільби з власного пневматичного пістолета у парку культури та відпочинку м. Кузнецовськ. Таким чином, позивач своїми діями не дотримався військового етикету, порушив військову дисципліну та вимоги статей 11, 12, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту. Крім того, у період з 2013 року ОСОБА_1 неодноразово порушував військову дисципліну, мав не зняте дисциплінарне стягнення у вигляді «догани» за нетактовну поведінку до старшого начальника. Тому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання та звільнення зі служби у запас, на думку представника відповідача 2, цілком обґрунтоване та правомірне. За таких обставин, представник просить суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 16.05.2016 №158 призначено службове розслідування з метою встановлення причини порушення громадського порядку та перебування в громадському місці у нетверезому стані в позаслужбовий час прапорщика ОСОБА_1 (а.с.6).

За результатом проведеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 затверджений висновок службового розслідування, в якому зазначено, що 15.05.2016 близько 15:30 год. знаходячись на вільному дні від служби та перебуваючи в центральному парку культури та відпочинку м. Кузнецовськ Рівненської області, прапорщик ОСОБА_1 , контролер 3-го відділення 2-го взводу 2-ї спеціальної комендатури, знаходився у нетверезому стані та проводив стрільбу з власного пневматичного пістолету, в результаті чого був затриманий працівниками поліції м. Кузнецовськ (а.с.90-91).

Відповідно до наказу №159 від 17.05.2016 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення клопотати перед командувачем Національної гвардії України про позбавлення прапорщика ОСОБА_1 військового звання із звільненням з військової служби згідно пункту «ж» статті 62 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за порушення громадського порядку та перебування в громадському місці у нетверезому стані в позаслужбовий час, порушення вимог статей 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, статей 11, 12, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1 контракту «Про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України» (а.с.86).

Клопотання командира військової частини НОМЕР_1 надійшло до Головного управління Національної гвардії України 17.05.2016, розглянувши яке, командувач Національної гвардії України прийняв наказ № 297 від 25.05.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності прапорщика ОСОБА_1 », відповідно до якого на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання «прапорщик» зі звільненням з військової служби в запас (а.с.92).

10.06.2016 командувачем Національної гвардії України прийнятий наказ № 83 о/с «По особовому складу», відповідно до якого прапорщика ОСОБА_1 , контролера 3-го відділення 2-го взводу 2-ї спеціальної комендатури військової частини НОМЕР_1 позбавлено військового звання і припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом «в» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.97).

15.06.2016 командиром військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України прийнятий наказ №126, згідно з яким прапорщика ОСОБА_1 позбавлено військового звання «прапорщик» та звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. «в» п.1 ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) без права носіння військової форми одягу, та виключено зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення з 16.06.2016 (а.с.21-26).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість дій і рішень суб`єктів владних повноважень та надавши правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Водночас підстави припинення контракту та звільнення військовослужбовців з військової служби наведені у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та згідно з частиною 8 цієї статті однією з підстав звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду є позбавлення військового звання в дисциплінарному порядку (підпункт «в» пункту 1).

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Згідно з приписами статті 62 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на прапорщиків (мічманів) можуть бути накладені такі стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) попередження про неповну службову відповідність;

д) пониження в посаді;

е) пониження старших прапорщиків (старших мічманів) у військовому званні на один ступінь;

є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;

ж) позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман) із звільненням з військової служби у запас.

Статтею 67 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що командувач військ оперативного командування, командир корпусу щодо підлеглих прапорщиків (мічманів) користуються правом накладати дисциплінарні стягнення в повному обсязі цього Статуту.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби у зв`язку з позбавленням військового звання став висновок службового розслідування за фактом порушення громадського порядку та перебування в громадському місці у нетверезому стані в позаслужбовий час прапорщика ОСОБА_1 , який затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 . Під час проведеного службового розслідування було встановлено, що 15.05.2016 близько 15:30 год. знаходячись на вільному дні від служби та перебуваючи в центральному парку культури та відпочинку м. Кузнецовськ Рівненської області, прапорщик ОСОБА_1 , контролер 3-го відділення 2-го взводу 2-ї спеціальної комендатури, знаходився у нетверезому стані та проводив стрільбу з власного пневматичного пістолету, в результаті чого був затриманий працівниками поліції м. Кузнецовськ. За результатами медичного обстеження було встановлено наявність алкоголю в крові ОСОБА_1 - 1,42 проміле (а.с.82). Будь-які пояснення по даному факту позивач в ході службового розслідування давати відмовився.

Таким чином, за результатами службового розслідування встановлено порушення прапорщиком ОСОБА_1 , контролером 3-го відділення 2-го взводу 2-ї спеціальної комендатури, громадського порядку та перебування в громадському місці у нетверезому стані в позаслужбовий час, порушення вимог статей 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, статей 11, 12, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1 контракту «Про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України».

Згідно з статтею 92 Дисциплінарного статуту встановлено, якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Відповідно до пункту 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовці, позбавлені військового звання у порядку дисциплінарного стягнення виключаються зі списків особового складу (крім військовослужбовців строкової військової служби) з дня підписання відповідного наказу.

Позбавлення військового звання є одним з видів стягнення, який може бути застосовано за будь-яке невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни.

Судом береться до уваги той факт, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Однак, аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості застосування до нього найсуворішого дисциплінарного стягнення за вчинення даного проступку, суд виходить з того, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Крім того, Дисциплінарний статут Збройних Сил України не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Судом встановлено, що відповідно до службової характеристики ОСОБА_1 за період служби він зарекомендував себе посередньо, зловживав спиртними напоями в побуті, негідно поводив себе в позаслужбовий час в громадських місцях, нетактовно поводив себе зі старшими командирами та начальниками (а.с.79). Крім того, з 2013 року ОСОБА_1 неодноразово порушував військову дисципліну та мав не зняте дисциплінарне стягнення у вигляді «догани» за нетактовну поведінку до старшого начальника, про що зазначено у службовій картці позивача (а.с.80). Матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами військової частини НОМЕР_1 неодноразово проводились бесіди з ОСОБА_1 , відвідування сім`ї за місцем проживання та обговорення поведінки з батьками, заслуховування на загальних зборах підрозділу військовослужбовця щодо незадовільної поведінки.

За таких обставин, командувачем Національної гвардії України, який відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, було накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді «позбавлення військового звання прапорщик із звільненням з військової служби у запас», а командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виключено позивача зі списків особового складу та позбавлено всіх видів забезпечення відповідно до вимог законодавства. А тому, відповідні накази командувача Національної гвардії України № 297 від 25.05.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності прапорщика ОСОБА_1 » і №83 о/с від 10.06.2016 «По особовому складу», та командира військової частини НОМЕР_1 №126 від 15.06.2016 прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що враховуючи тяжкість провини позивача та інші обставини, які були враховані при застосуванні дисциплінарного стягнення, такі як попередня поведінка військовослужбовця, його характеристика при проходженні служби, наявні всі обгрунтовані та законні підстави для застосування саме такого виду стягнення до ОСОБА_1 . Крім того, суд не може змінювати вид дисциплінарного стягнення, оскільки це відноситься до виключних повноважень особи, що приймає рішення про застосування дисциплінарного стягнення.

Отже, спірні накази в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання позивача та звільнення з військової служби у запас скасуванню не підлягають.

Суд зазначає, що всі інші вимоги позивача є похідними від первинних позовних вимог про скасування оскаржуваних наказів. Оскільки судом встановлена правомірність таких наказів, то відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог.

Узагальнюючи обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не доведені у судовому засіданні, а тому у задоволені позову слід відмовити повністю.

Посилання позивача на неналежну підставу його звільнення, а саме звільнення з зазначенням норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка передбачає звільнення під час дії особливого періоду, коли такий особливий період не діє, оцінюється судом критично з огляду на наступне.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ) визначено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно абзацу третього ч. 1 ст. 1 Закону № 3543-ХІІ особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 1126-VII «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошено проведення часткової мобілізації.

В подальшому, Президентом України було прийнято Укази від 21.07.2014 №607/2014 «Про часткову мобілізацію» та від 14.07.2015 №607/2014 «Про часткову мобілізацію».

У свою чергу, підстави щодо звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду визначені у частині 8 статті 26 Закону № 2232-XII.

Так, у відповідності до пункту 1 частини 8 статті 26 Закону № 2232-XI під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

При цьому, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 № 1126-VII «Про часткову мобілізацію» Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

За змістом статті 1 Закону №3543-XII особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У ч. 4 ст. 3 Закону № 3543-ХІІ зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Водночас статтею 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що проміжок між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.

Слід врахувати, що законодавчі обмеження щодо звільнення військовослужбовців пов`язані у першу чергу з особливим станом і лише у другу з мобілізацією як його складовою частиною.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, слід звернути увагу на те, що закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 № 800/582/14.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання представника позивача на постанову Кузнецовського міського суду від 10.06.2016 про закриття провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, як на підставу для задоволення позовних вимог, оскільки відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 не свідчить про відсутність дисциплінарного проступку позивача, належні та достатні докази вчинення якого наявні в матеріалах справи та досліджувалися судом.

За таких обставин, позов до задоволення не підлягає, підстав для застосування вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позивачу - ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.