Справа № 804/7822/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 р. Справа № 804/7822/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради до Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування розпорядження,-
Комунальний заклад «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про скасування розпоряджень №1750-р від 15.12.2006 року та №Р-428/0/291 від 09.07.2015 року «Про вилучення земельної ділянки з постійного користування».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних розпоряджень, оскільки Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області не дотримано порядок припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок добровільної відмови землекористувача, враховуючи юридичний статус землекористувача та положення його Статуту. Викладені факти на думку позивача є доказами протиправності оскаржуваних розпоряджень, що тягне за собою їх скасування.
Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив, заперечень та клопотань не надав, у звязку з чим суд, керуючись частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив проводити розгляд справи без участі відповідача.
Згідно статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
04 грудня 1997 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області винесено розпорядження №896-р про передання земельної ділянки площею 176,8 га у постійне користування комунальному закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею ІІ-ДП №007739, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1172 від 06.03.1998 року, виданим Дніпропетровському будинку інтернату для престарілих та інвалідів, правонаступником якого є позивач.
15 грудня 2006 року розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №1750-р вилучено з постійного користування Дніпропетровського будинку інтернату для громадян похилого віку та інвалідів земельну ділянку площею 20,0 га та передано у державну власність до земель запасу Любимівської сільської ради з послідуючою передачею в оренду комерційному підприємству на 21 рік.
Різницю площі - 156,0 га земельної ділянки між наданою в постійне користування Дніпропетровському будинку інтернату для громадян похилого віку та інвалідів згідно Державного акту ІІ-ДП №007739 від 06.03.1998 року та вилученою в землі запасу Любимівської сільської ради, залишено в постійному користуванні Дніпропетровського будинку інтернату для громадян похилого віку та інвалідів.
Як вбачається з розпорядження №1750-р від 15.12.2006 року про вилучення 20 га для передання у власність державі в особі Дніпропетровської районної державної адміністрації, воно винесено на підставі клопотання комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради про відмову від користування частиною земельної ділянки площею 20 га, листа головного управління праці та соціального захисту населення від 12.12.2006 року №06/4019-001 щодо погодження вилучення земельної ділянки площею 20,0 га, рішення земельної комісії Дніпропетровської райдержадміністрації від 07.12.2006 року.
Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять вищезазначених документів про відмову від користування частиною земельної ділянки площею 20,0 га, а відповідачем як субєктом владних повноважень на виконання частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України доказів існування такого клопотання до суду надано не було.
Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Частиною другою даної статті передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації.
На підставі статті 92, частини 1 статті 116 Земельного кодексу України Дніпропетровською районною державною адміністрацією було винесено розпорядження №896-р від 04.12.1997 року про передачу земельної ділянки площею 176,8 га у постійне користування комунальному закладу «Геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради.
В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що, вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140 - 149 Земельного кодексу. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.
У відповідності до статті 142 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення розпорядження) припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.
Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.
Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Таким чином, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Це можуть бути органи державної влади (землі державної власності) або/чи місцевого самоврядування (землі комунальної власності). Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації земельних ділянок, як обєкта речових прав, так і органи реєстрації речових прав.
У статті 149 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом; вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка площею 176,8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, перебуває у постійному користуванні комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею № II-ДП 007739, який згідно матеріалів справи є дійсним на даний час.
Судом встановлено, що Комунальний заклад «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради не надавав згоду на вилучення земельної ділянки, а також питання вилучення земельної ділянки, яка була надана позивачу, у судовому порядку не вирішувалось. Таким чином, в порушення норм Земельного кодексу України Дніпропетровська районна державна адміністрація безпідставно вилучила з постійного користування позивача земельну ділянку площею 20,0 га.
13 травня 2015 року комунальним закладом «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради на адресу Любимівської сільської ради направлено заяву про добровільну відмову від земельної ділянки площею 176,800 га., який отримано відповідачем 13 травня 2015 року. Але у звязку із наміром відновити підсобне господарство 18 травня 2015 року позивач на адресу Любимівської сільської ради направив лист з проханням відкликати лист від 13.05.2015 року про добровільну відмову від землі, припинити практичні дії з приймання-передавання землі та про повернення земельної ділянки 176,8 га до користування. Вказаний лист отримано відповідачем 22 червня 2015 року.
Проте 09 липня 2015 року Дніпропетровська районна державна адміністрація прийняла розпорядження №Р-428/0/291, яким вилучила земельну ділянку у позивача, не зважаючи на те, що комунальний заклад «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради відкликав лист про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою.
За приписами статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Проте в порушення статті 79-1 Земельного кодексу України земельну ділянку площею 176,8 га, яка належить на праві постійного користування комунальному закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, не було сформовано та присвоєно їй кадастровий номер, що унеможливлює передання її у власність до Дніпропетровської районної державної адміністрації.
14 березня 2016 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з проханням повідомити площу земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні комунальному закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради.
Листом від 13 квітня 2016 року за №19-4-0.2-4472/2-16 Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило, що Дніпропетровською районною державною адміністрацією було винесено розпорядження за № Р-428/0/291 від 09.07.2015 року «Про вилучення земельної ділянки» на підставі добровільної відмови пансіонату від земельної ділянки 176,800 га, однак вищевказане розпорядження до Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі не надходило та відомості щодо реєстрації скасування права постійного користування також.
Крім того, у листі від 13 квітня 2016 року за №19-4-0.2-4472/2-16 зазначено, що пансіонат є постійним користувачем 176,800 га землі, а розбіжність у 20 га не була внесена, оскільки наказ № 377 від 05.11.1998 року «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількості обліку земель (форми № 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)» втратив чинність, а звітність за формою 6-зем з 01.01.2016 року не ведеться, зміни в статистичну звітність не вносяться.
Отже, враховуючи викладене, розпорядження № Р-428/0/291 від 09.07.2015 року всупереч вимогам чинного законодавства не пройшло будь-якої реєстрації в органах земельного управління, що свідчить, що комунальний заклад «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради є постійним користувачем земельної ділянки у розмірі 176,800 га.
Згідно листа Управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області від 17.05.2016 року №99-403-99.8-1362/2-16 відповідно до Державної статистичної звітності (за формою 6-зем) в користуванні юридичної особи «Дім інтернат» обліковується 156,8 га земель державної власності, із них 155,3 га ріллі та 1,5 га полезахисних насаджень на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району. Крім того зазначено, що в Управлінні наявний державний акт на право постійного користування землею (ІІ-ДП №007739 від 06.03.1998 року), виданий «Дніпропетровському будинку інтернату для престарілих та інвалідів на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району», відповідно до якого зазначеному землекористувачу надано в постійне користування 176,8 га землі в межах Любимівської сільскої ради.
20 травня 2016 року між позивачем та ТОВ «Любимівка» укладено договір про спільне використання земельної ділянки площею 176,8 га, яка належить пансіонату на підставі оригіналу Державного акту та листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 20.05.2016 року.
При цьому листом від 31.05.2016 року №вих-1433/0/2-16 Дніпропетровська обласна рада зазначила, що не заперечувала проти укладення вищенаведеного договору.
31 травня 2016 року даний договір було розглянуто на засіданні постійної комісії Дніпропетровської обласної ради з питань базових галузей економіки, соціальної політики і праці, на якій зобов'язано директора позивача переглянути умови договору спільного користування землею, що належить «Геріатричному пансіонату» Дніпропетровської обласної ради, в частині збільшення відсотку за її користування.
На виконання рішення постійної комісії Дніпропетровської обласної ради з питань базових галузей економіки, соціальної політики і праці, було визначено відсоток за користування землі до 4,5%.
Отже, за вказаним договором комунальний заклад «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради отримає надходження у розмірі внесеної своєї частки (4,5% від грошової оцінки земельної ділянки) від отриманого прибутку, а ТОВ «Любимівка» зобов'язане провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції.
30 серпня 2016 року слідчим суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Шабановим А.М. у справі №175/2933/16-к (провадження №1-кс/175/826/16) винесено ухвалу про накладення арешту на земельну ділянку площею 176,8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та про накладення арешту на врожай соняшнику, що вирощується на земельній ділянці площею 176,8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. При накладенні арешту на майно суддя зазначив, що земельна ділянка не належить комунальному закладу «Дніпропетровському геріатричному пансіонату» Дніпропетровської обласної ради, у зв'язку з чим пансіонат не має право укладати договір спільного користування земельної ділянки з ТОВ «Любимівка».
Апеляційним судом Дніпропетровської області в ухвалах від 14.09.2016 року (провадження 11-сс/774/1118/16 та 11-сс/774/1082/16) зазначено, між ТОВ «Любимівка» та комунальним закладом «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради було укладено договір №20/05-1 про спільну обробку земельної ділянки площею 176,8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та до цього часу перебуває у постійному користуванні комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею № II-ДП 007739. Даний акт є дійсним.
Також Апеляційним судом Дніпропетровської області зауважено, що перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про фіктивність договору між ТОВ «Любимівка» та комунальним закладом «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, а тому пансіонат є правомірним користувачем земельної ділянки площею 176,8 га, що підтверджено правовстановлюючими документами.
В Ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.09.2016 року зазначено, що ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Тобто судовим рішенням встановлено, що ТОВ «Любимівка» самовільно не займало дану земельну ділянку та що земля, на якій знаходиться соняшник, перебуває у постійному користуванні комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради на законних підставах, внаслідок чого Апеляційним судом скасовано арешт на земельну ділянку та врожай та відмінено рішення першої інстанції про арешт, які ініціювала прокуратура.
У відповідності до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.
Таким чином Дніпропетровська районна адміністрація не мала права позбавляти комунальний заклад «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради 176,8 га землі, які належать позивачу на законних підставах, що встановлено судовим рішенням, яке вступило у законну силу.
Також матеріалами справи підтверджується, що згідно Довідки Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області №07-19/7-з від 02.06.2016 року про результати зустрічної звірки ТОВ «Любимівка» Дніпровського району щодо документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради» за період з 01.01.2010 року по 30.05.2016 року, було підтверджено, що земельна ділянка становить 176,8 га та земля належить «Геріатричному пансіонату» Дніпропетровської обласної ради згідно Державного акту II-ДП №007739 від 06.03.1998 року та листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 20.05.2016 року. Також було підтверджено правомірність укладення договору про спільне користування землею укладеного між позивачем та ТОВ «Любимівка».
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно пункту1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Під час судового розгляду справи судом встановлено, що Дніпропетровська районна адміністрація зобов'язана була перевірити наявність правових підстав для прийняття оскаржуваних розпоряджень з урахуванням правового статусу земельної ділянки щодо припинення права користування земельною ділянкою позивачем. При цьому відповідачу необхідно було врахувати положення частини третьої статті 142 Земельного кодексу України щодо порядку припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок добровільної відмови землекористувача, враховуючи юридичний статус землекористувача та положення його Статуту, виходячи з належності земельних ділянок та з того, що юридична особа позивача заснована на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області й перебуває в управлінні Дніпропетровської обласної ради, який є органом управління майном. Дніпропетровська обласна рада добровільної відмови про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 176,8 га не надавала, що не було враховано відповідачем під час винесення розпоряджень №1750-р від 15.12.2006 року та № Р-428/0/291 від 09.07.2015 року.
Недотримання Дніпропетровською районною державною адміністрацією зазначених вище вимог дає підстави для визнання прийнятих розпоряджень протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті без урахування норм права, що підлягали застосуванню при прийнятті даного рішення.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечень проти позову відповідач, який за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень, не надав, правомірність прийнятих рішень належним чином не довів.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради до Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про скасування розпоряджень задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 15.12.2006 року №1750-р «Про вилучення з постійного користування Дніпропетровського будинку інтернату для громадян похилого віку та інвалідів земельну ділянку площею 20,0 га та передання у державну власність до земель запасу Любимівської сільської ради».
Визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 09.07.2015 року №Р-428/0/291 «Про вилучення земельної ділянки» 176,8 га у Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради» та визнання державного акту на право постійного користування серії ІІ-ДП №007739 від 06.03.1998 року, таким, що втратив чинність.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1