Справа № 813/4246/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року № 813/4246/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Залізничної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Залізничної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.06.2015 року №21017-17.

Ухвалами судді від 05.12.2016 року було відкрито провадження у даній адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 року №21017-17 є безпідставне та необґрунтоване, прийняте з порушенням норм діючого законодавства України та підлягає скасуванню. Окрім цього, зазначає, що враховуючи практику Європейського суду з прав людини та дату рішень органу місцевого самоврядування, яким встановлено транспортний податок обов'язок зі сплати цього податку у фізичних осіб виникає з 2016 року - наступного бюджетного періоду. Відтак просить позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

На заперечення позовних вимог представником відповідача було подано до суду письмове заперечення на адміністративний позов, в якому обгрунтовується законність оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Так, представник у запереченні зазначив, що як встановлено контролюючим органом, позивач є власником транспортного засобу, який є обєктом оподаткування транспортним податком, у звязку з чим відповідачем, відповідно до приписів статті 267 ПК України, і було визначено податкові зобовязання з транспортного податку та направлено на адресу платника відповідне податкове повідомлення-рішення. З посиланням на норми законодавства представник вказав, що відповідачем правомірно та своєчасно прийнято й направлено позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200, модель Універсал-В, 2014 року випуску, об'ємом двигуна 4461 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації транспортного засобу за позивачем 18.03.2014 року.

Указане підтверджується сторонами, а відомості засвідчуються відповідним свідоцтвом №САК946159 про реєстрацію згаданого вище транспортного засобу.

18 червня 2015 року Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України було прийнято податкове повідомлення-рішення №21017-17, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.

Тож, позивач, не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням та висновками контролюючого органу щодо необхідності сплати ним транспортного податку, звернувся з означеним позовом до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є обєктами оподаткування.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, обєктом оподаткування транспортним податком, відповідно до Податкового кодексу України, стали легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Як передбачено п.п.14.1.251 п.14.1 ct.14 Податкового кодексу України, транспортними засобами, що використовувалися, вважаються транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Відповідно до положень п.п.267.5.1 п.267.5 ст.267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно п.33.3 ст.33 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період період за який платник податків зобовязаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків.

Транспортний податок у відповідності до п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 та п.п.265.1.2 п.265.1 ст.265 Податкового кодексу України відноситься до місцевих податків.

Так, транспортний податок встановлений ухвалами Львівської міської ради №4263 від 19.01.2015 року та №4403 від 26.02.2015 року (про внесення змін до ухвали №4263).

Ухвалою Львівської міської ради від 19.01.2015 року №4263 затверджено Положення про транспортний податок, яке визначає ставку, порядок обчислення та сплати транспортного податку на території м. Львова.

Одним із принципів податкового законодавства згідно положень п.п.4.1.9 n.4.1 ст.4 Податкового кодексу України є стабільність, зміст якого полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Дана норма кореспондується з положеннями п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, згідно якої рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційне оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування по 15 липня року, що передує бюджетному періоду, з якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін ! плановий періоді. В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Частиною 1 статті 3 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з позицією Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v.Home Office (Case 41/74 van Duyn v.Home Office), принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при внесенні змін до порядку оподаткування (принцип стабільності податкового законодавства), то вона зобовязана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Проте норма, якою введено в дію транспортний податок (ухвала Львівської міської ради №4263 від 19.01.2015 року та внесені зміни ухвалою .№4403 від 26.02.2015 року), поширює свою дію на правовідносини, які виникли до її введення, та погіршує становище платника податків.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі доказів, практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обовязків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає положенням податкового законодавства України, є протиправним та таким, що порушує охоронювані права та інтереси позивача, а відтак, підлягає скасуванню.

Аналогічною є правова позиція Вищого адміністративного суду: «застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи». (постанова Вищого адміністративного суду від 30.08.2016 року у справі №813/826/22028/15).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Так, згідно зі ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

При цьому, суд відзначає, що хоча ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень (а саме таким є предмет даного спору) обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного, проте, це не звільняє й інші сторони адміністративного процесу від обов'язку доказування в інших аспектах, а зокрема, позивач, стверджуючи про реальність своєї господарської діяльності, також повинен довести такі обставини належними й допустимими доказами, - що в результаті надасть суду можливість ухвалити законне рішення, яке базуватиметься на повно й достовірно встановлених обставинах справи.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому адміністративний належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області №21017-17 від 18.06.2015 року.

Присудити на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 21 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Залізничної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений 26 грудня 2016 року.