Справа № 2а/0570/11794/2011
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Троянова О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року справа №2а/0570/11794/2011

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Геращенко І.В.,

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участі представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України та Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у справі № 2а/0570/11794/2011 за позовом Державного підприємства "ТОРЕЦЬКВУГІЛЛЯ" до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, ОСОБА_5 державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення від 08.02.2011 №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн. та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08.02.2011 №000002/2342 в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дзержинськвугілля" (далі ДП "Дзержинськвугілля") звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Дзержинську про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53 968,00 грн. та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13 494,00 грн. /т.1 а.с.78-81/.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року в адміністративній справі №2а/0570/11794/2011 задоволено в повному обсязі позов ДП "Дзержинськвугілля" до Державної податкової інспекції у місті Дзержинську та визнано частково недійсним і скасоване в частині податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 8 лютого 2011 року № 000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн., визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 8 лютого 2011 року № 000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494 грн. /т.1 а.с.100-104/.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дзержинську Донецької області залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року - залишено без змін /т.1 а.с.105-109/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року відкрито провадження з відновлення втраченого провадження в адміністративній справі. Підставою для розгляду питання щодо відновлення втраченого провадження став лист Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 по справі № К/9991/678/12 (справа №2а/0570/11794/2011). Судове провадження було повністю втрачене у зв'язку із захопленням будівлі Донецького окружного адміністративного суду невідомими особами в період проведення антитерористичної операції на території міста Донецька.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року відновлено втрачене судове провадження в адміністративній справі № 2а/0570/11794/2011 в частині ухвали Донецького окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 15 липня 2011 року, ухвали про зупинення провадження від 2 серпня 2011 року, постанови від 15 вересня 2011 року, якою ДП «Дзержинськвугілля» задоволено в повному обсязі позов до Державної податкової інспекції у місті Дзержинську та визнано частково недійсним та скасоване в частині податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 8 лютого 2011 року №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53 968 грн. та визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 8 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494 грн., ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року, якою залишена без змін постанова Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року /т.1 а.с.110-111/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дзержинську задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 у справі №2а/0570/11794/2011 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В ухвалі Вищого адміністративного суду України зазначено, що з метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, якими суди попередніх інстанцій обґрунтовують прийняті судові рішення, у зв'язку з чим суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити відповідність висновків судів дійсним обставинам справи. Звернув увагу, що при розгляді справи суди повинні були з'ясувати наявність чи відсутність у позивача необхідності придбавати товари/послуги у зазначеного контрагента, реальне виконання умов договорів. У справі залишилися недослідженими обставини про те, чи контрагент позивача був спроможний виконати умови спірних договорів, чи міг поставити замовлений обсяг та вид товарів/послуг в обумовлені сторонами строки, як мали оформлятись виконання поставки, чи мав контрагент позивача виробничий, технологічний й кадровий потенціал для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності /т.1 а.с.146-150/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року залучено в якості відповідача ОСОБА_5 державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ ДФС України (далі другий відповідач, відповідач-2) по адміністративній справі №2а/0570/11794/2011, в зв'язку з тим, що позивача, як платника податків переведено на облік ОСОБА_5 державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ ДФС України /т.2 а.с.30/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року замінено позивача на Державне підприємство «Торецьквугілля» (далі ДП «Торецьквугілля») по адміністративній справі №2а/0570/11794/2011, в зв'язку з перейменуванням підприємства /т.2 а.с.234/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року замінено відповідача-1 Державну податкову інспекцію у місті Дзержинську на Артемівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області (далі перший відповідач або відповідач-1), в зв'язку з проведенням реорганізації /т.2 а.с.235/.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що після проведення документальної планової перевірки податковий орган вважав, що операції з придбання та подальшого використання в своїй господарській діяльності ТМЦ отриманих від контрагента ПП «Лютекс» мали нереальний характер, товар не перевозився та не використовувався в діяльності. Позивач вважає прийняті відповідачем спірні податкові повідомлення-рішення незаконними, які не обґрунтовуються на нормах діючого податкового законодавства.

Просив суд визнати частково недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 08 лютого 2011 року №000001/2342 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн., а також податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року адміністративний позов було задоволено повністю, внаслідок чого, визнано частково недійсним та скасовано в частині податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 08 лютого 2011 року №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн., визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн.

Постанова мотивована тим, що оплата за товари, поставлені позивачу є витратами, понесеними у зв'язку із здійсненням господарської діяльності підприємства, а також діяльність щодо відносин позивача із цими контрагентом, є такою, що повязана з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), у зв'язку з чим є безпідставним висновок відповідача щодо неправомірності включення позивачем зазначених у податкових накладних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту. Тобто, чинним законодавством України, зокрема, Податковим кодексом України (далі ПК України), на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов'язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника; за будь-якими із сторін правочину не передбачено зобов'язання та не визначено права здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності заявленими іншою стороною правочину, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Формування податкового кредиту з ПДВ платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог ПК України є безпідставними та такими, що спростовуються фактичними обставинами справи, у зв'язку з чим є необґрунтованим у даному випадку донарахування податковим органом позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішенням від 08 лютого 2011 року №000001/2342, щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн. та від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням, обидва відповідачі подали апеляційні скарги, в яких зазначили, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просили прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційних скарг апелянти посилаються на те, що відсутність у ТОВ «Укрспецстройтранс» та ТОВ «КФ Сервіс Комплект» адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобовязань по укладеним угодам та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобовязань. Останнє, в свою чергу, свідчить про відсутність наміру у ТОВ «Укрспецстройтранс та ТОВ «КФ Сервіс Комплект» створення правових наслідків. Тобто, таки угоди носять фіктивний характер. Таким чином, ПП «Лютекс» діяв без належної обачності і йому мало бути відомо фактичний адміністративно-майновий стани ТОВ «Укрспецстройтранс» та ТОВ «КФ Сервіс Комплект», умови ведення цими підприємствами господарської діяльності та порушення, які ними допускались.

Таким чином, діяльність ПП «Лютекс» була спрямована на здійснення операцій, повязаних з отриманням податкової вигоди переважно з контрагентом-посередником, який не виконував своїх податкових зобовязань. Крім того, ПП «Лютекс», працюючи у даному сегменті ринку, був обізнаний щодо учасників цього ринку і налагоджених стабільних звязків. Також, у результаті порушення контрагентом ТОВ «Укрспецстройтранс» та ТОВ «КФ Сервіс Комплект» своїх податкових зобовязань, приписів господарського та цивільного законодавства (моральних засад), угоди, укладені з ПП «Лютекс» на реалізацію товару на адресу останнього мають протиправний характер.

Враховуючи факти, наведені в матеріалах перевірки ПП „Лютекс, які надані ДПІ у Пролетарському районі м. Донецька, встановлено відсутність можливості поставок товарів ПП «Лютекс», отриманих від ТОВ «Укрспецстройтранс» та ТОВ «КФ Сервіс Комплект» в період квітень - травень 2010 року до ДП «Дзержинськвугілля». Отже, зазначений правочин відповідно до п.п. 1, 2 ст. 215, п.п. 1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є нікчемним, і в силу ст. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Таким чином, оспорюванні податкові повідомлення-рішення є такими, що винесені правомірно.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представник другого відповідача підтримав доводи апеляційних скарг та просив їх задовольнити, проти чого заперечували представники позивача. Представник першого відповідача до апеляційного суду не прибув.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Державне підприємство «Торецьквугілля» (правонаступник Державного підприємства «Дзержинськвугілля») зареєстровано в якості юридичної особи виконавчим комітетом Дзержинської міської ради Донецької області 01 листопада 2005 року та перебуває на обліку у Державній податковій інспекції міста Дзержинська з 01 листопада 2005 року за № 1991, правонаступником якої у спірних правовідносинах є Артемівська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області. З січня 2016 року позивач перебуває на податковому обліку у другого відповідача.

Відповідачі - Артемівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, ОСОБА_5 державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ ДФС діють на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені ПК України.

Судами встановлено, що Державною податковою інспекцією у місті Дзержинську було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства ДП «Дзержинськвугілля» за період з 01 липня 2009 року по 30 вересня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2009 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої було складено акт №10-23/33839013 від 26 січня 2011 року /т.1 а.с.28-118/ та встановлені порушення:

- ст. 3, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.2, пп.5.3.9 п.5.3, пп.8.2.1, пп.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі Закон №334/94-ВР) із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено відємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевіряється, на загальну суму 156214 грн., у тому числі за 2009 рік у розмірі 156214 грн.;

- ст. 3, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1, пп.5.2.10 п.5.2, пп.5.3.2, пп. 5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.8.2.1, пп.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону №334/94-ВР, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевіряється, на загальну суму 296914 грн., в т.ч. по періодах: за 3-и квартали 2010 року у розмірі 296914 грн.;

- п.4.1 п.4.2 ст.4, пп.7.2.1, пп.7.2.6 п.7.2, п.7.4.2, пп.7.4.3, пп.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7, п.10.1 ст.10 Закону України від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі Закон №168/97-ВР), із змінами та доповненнями, що призвело до завищення задекларованого залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 1436562 грн., у т.ч. у листопаді 2009 року 6583 грн., у березні 2010 року 8246 грн., у квітні 2010 року 12896 грн., у травні 2010 року 23744 грн., у липні 2010 року 1357593 грн. у вересні 2010 року 27500 грн. та заниження податку на додану вартість у перевіряємому періоді у сумі 4800 грн., в т.ч. у липні 2009 року 4800 грн.;

- п.4.1 ст.4, п.6.2 ст. 6 Інструкції про порядок обчислення і стягнення збору за спеціальне водокористування в частині використання води, затвердженої наказом Міністерства фінансів України, Державної податкової адміністрації України, Міністерства економіки України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища і ядерної безпеки України від 01 жовтня 1999 року №231/539/118/219, зареєстрованої Мінюстом України 19 жовтня 1999 року під №711/4004 (зі змінами та доповненнями), підприємством занижено збір за спеціальне водокористування в частині використання води в періоді, що перевіряється всього в сумі 1464,09 грн., у тому числі за 3 квартал 2009 року в сумі 1188,85 грн., за 2 квартал 2010 року в сумі 13,32 грн., за 3 квартал 2010 року в сумі 261,92 грн.;

- пп.1.1 ст.1, пп.4.2.1, абз. г) п.п.4.2.9, абз. е) пп.4.2.9 п.4.2, пп.4.3.15. п.4.3 ст.4, пп.6.3.2 п.6.3., пп.6.5.1 п.6.5 ст.6, пп.7.3, пп.7.4 ст.7, п.9.11 ст.9 Закону України від 22 травня 2003 року №889-ІV «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі Закон №889-ІV), зі змінами і доповненнями, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевіряється, на загальну суму 6926,34 грн., у тому числі по періодах: 2 півріччя 2009 року - 4587,10 грн.; 9 місяців 2010 року - 2339,24 грн.;

- пп.8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону №889-ІV - несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб, що привело до нарахування пені у сумі 1961,54 грн., у тому числі по періодах: 9 місяців 2010 року 1961,54 грн.;

- ст.9 Закону України від 11 грудня 1991 року №1963-ХІІ «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» (далі Закон №1963-ХІІ) зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів на суму 209 грн., в тому числі по періодах: 2 півріччя 2009 року - 209 грн.;

- пп.2.9, пп.2.10 п.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320 зі змінами та доповненнями, в результаті чого 26 серпня 2009 року перевищено ліміт залишку в касі на загальну суму 644,25 грн.;

- абз. 1, 2, 3 пп.2.6 п.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320 зі змінами та доповненнями, в результаті чого несвоєчасно оприбутковано до каси готівку у сумі 2877,70 грн., в тому числі: у вересні 2009 року - 747,60 грн., у червні 2010 року - 939,60 грн., у липні 2010 року - 344,75 грн., у серпні 2010 року - 447,75 грн., у вересні 2010 року - 398,00 грн.

- п.9 ст.3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» (далі Закон №265/95-ВР) зі змінами та доповненнями, в результаті чого не виконано щоденного друку фіскальних звітних чеків у кількості 4 шт., в тому числі у липні 2010 року - 2 шт., у серпні 2010 року - 1 шт., у вересні 2010 року - 1 шт. /т.1 а.с.20-32/.

08 лютого 2011 року Державною податковою інспекцією у місті Дзержинську було прийнято податкове повідомлення-рішення №000001/2342 відносно ДП «Дзержинськвугілля», за яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України на підставі акта перевірки від 26 січня 2011 року №10/23/33839013 встановлено порушення ст. 3, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.2, пп.5.3.9 п.5.3, пп.8.2.1, пп.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону №334/94-ВР, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем +296914 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 74228,50 грн. /т.1 а.с.120/.

Державною податковою інспекцією у місті Дзержинську було прийнято податкове повідомлення-рішення №000002/2342 від 08 лютого 2011 року, за яким згідно з підпунктом 54.3.2 пунктом 54.3 статті 54 ПК України на підставі акта перевірки від 26 січня 2011 року №10/23/33839013 встановлено порушення пп.7.2.1, пп.7.2.6 п.7.2, п.7.4.2, пп.7.4.3, пп.7.4.4, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7, п.10.1 ст.10 Закону №168/97-ВР, у зв'язку з чим завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 1436562 грн., у т.ч. у листопаді 2009 року 6583 грн., у березні 2010 року 8246 грн., у квітні 2010 року 12896 грн., у травні 2010 року 23744 грн., у липні 2010 року 1357593 грн. у вересні 2010 року 27500 грн. та заниження податку на додану вартість у перевіряємому періоді у сумі 4800 грн., в т.ч. у липні 2009 року 4800 грн. /т.1 а.с.33,34/.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із даним позовом.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Погоджуючись з висновками місцевого суду, колегія суддів також дійшла висновку, що відповідачі в повній мірі не довели правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень враховуючи наступне.

За змістом акту перевірки, порушення позивачем приписів Податкового кодексу України виразилося у тому, що позивач необґрунтовано сформував податковий кредит з ПДВ на суму 172695 грн., до якого були включені вартість ТМЦ по податковим накладним від ПП «Лютекс», у зв'язку з придбанням матеріалів згідно нікчемного правочину.

Апеляційний суд не приймає таку позицію податкового органу з огляду на таке.

31 березня 2010 року між Державним підприємством «Дзержинськвугілля» в особі начальника ВП «Управління матеріально-технічного постачання» ОСОБА_6 (Покупець) та Приватним підприємством «Лютекс» в особі директора ОСОБА_7 (Постачальник) було укладено договір поставки №4-Л, відповідно до якого Постачальник взяв на себе зобов'язання передати в обумовлені терміни товар (лісоматеріали хвойних порід для оброблення рудстойки), а Покупець зобов'язався прийняти кожну партію товару та сплатити її. Товар, що постачається, повинен по якості відповідати вимогам стандартів та технічним умовам виробника вказаним у сертифікаціях, які є невід'ємною частиною договору. Кількість, ціна, асортимент товару визначається технічною специфікацією. Базисними умовами поставки товару є Міжнародні правила «Інкотермс-2000», умови поставки «DDR» . Ціна товару за 1 кв. м. складає 330,00грн. з врахуванням ПДВ /т.2 а.с.47-50/.

01 квітня 2010 року між ДП «Дзержинськвугілля» в особі начальника ВП «Управління матеріально-технічного постачання» ОСОБА_6 (Покупець) та ПП «Лютекс» в особі директора ОСОБА_7 (Постачальник) було укладено додаткову угоду до договору поставки №4-Л від 31 березня 2010 року. Відповідно до умов зазначеної додаткової угоди було змінено ціну товару, яка склала за 1 кв. м. - 320,00 грн. з врахуванням ПДВ. Інші умови договору залишились без змін /т.2 а.с.52/.

Фактичне виконання умов даних договорів підтверджено наступними матеріалами справи: специфікаціями на лісоматеріали хвойних порід для оброблення на рудостійки, які є додатками до договору №4-Л від 31.03.2010, технічними специфікаціями на лісоматеріали хвойних порід для оброблення на рудостійки, які є додатками до договору №4-Л від 31.03.2010, товарно-транспортними накладними на перевезення лісоматеріалів хвойних порід для оброблення на рудостійки, які придбані по договору №4-Л від 31.03.2010, довіреностями на отримання лісоматеріалі хвойних порід для оброблення на рудостійки, податковими накладними за фактом придбання на лісоматеріалів хвойних порід для оброблення на рудостійки /т.2 а.с.51-89/.

Суму податку на додану вартість, сплачену у ціні придбаної продукції та зазначену у податкових накладних, виписаних ПП «Лютекс» за наслідками господарських операцій поставки, позивач відніс до складу податкового кредиту, про що вказав у податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень 2010 року та травень 2010 року.

Як було встановлено у судовому засіданні для перевірки позивачем були надані всі вищезазначені документи.

Представником відповідача в ході перевірки будь-яких зауважень щодо наданих позивачем первинних документів у відповідача не було.

Знаходження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПП «Лютекс» за юридичною адресою, станом на час вчинення правочину, підтверджується відповідним витягом /т.2 а.с.90-92/.

Між тим, відповідачами було зроблено висновок про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та ПП «Лютекс», оскільки після проведення невиїзної перевірки підприємства з питань правових відносин ПП «Лютекс» з ТОВ «КФ Сервіс Комплект» та ТОВ «Укрспецстройтранс» за період квітень, травень 2010 року, проведеною ДПІ у Пролетарському районі міста Донецька, було складено акт від 04 жовтня 2010 року №3586/23-2/31771095 та встановлено порушення ч.1 ст. 203, ст. 215, п.1 ст. 216, ст. 228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ПП «Лютекс» при придбанні у ТОВ «Укрспецстройтранс» та ТОВ «КФ Сервіс комплект» та продажу ТМЦ ДП «Артемвугілля» та ДП «Дзержинськвугілля» в квітні та травні 2010 року. Податковим органом зроблено висновок про те, що діяльність ПП «Лютекс» була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з отриманням податкової вигоди переважно з контрагентом-посередником, який не виконував свої податкових зобов'язань. Крім того, зазначено, що вказане підприємство, працюючи у даному сегменті ринку, було обізнано щодо учасників цього ринку і налагоджених стабільних зв'язків. Враховуючи факти, наведені в матеріалах перевірки ПП «Лютекс», які надані ДПІ у Пролетарському районі м. Донецька, відповідачем було встановлено відсутність можливості поставок товарів ПП «Лютекс», отриманих від ТОВ «Укрспецстройтранс» та ТОВ «КФ Сервіс Комплект» в період квітень-травень 2010 року, до ДП «Дзержинськвугілля». Отже, зазначений правочин є нікчемним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

При розгляді даного спору суд, до спірних правовідносин суд застосовує норми матеріального права в редакції, що діяла на момент виникнення цих правовідносин.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідно до постанови Донецького окружного адміністративного суду від 05 січня 2011 року по адміністративній справі №2а-28033/10/0570 в задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька до Приватного підприємства "Лютекс", Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ Сервіс Комплект" про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ Сервіс Комплект" повернути грошові кошти Приватному підприємству "Лютекс" у сумі 197795,16 грн., отримані за нікчемним правочином від 03.05.2010 № 351, стягнення з Приватного підприємства "Лютекс" у доход держави товар, отриманий за нікчемним правочином від 03.05.2010 у сумі 197795,16 грн., у разі відсутності товару його грошовий еквівалент у сумі 197795,16 грн. - відмовлено.

Відповідно до постанови Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2011 року по адміністративній справі № 2а/0570/1112/2011 у задоволенні позову Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька до Приватного підприємства "Лютекс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецстройтранс", про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецстройтранс" на користь ПП "Лютекс" грошові кошти у сумі 484707,84 грн. отримані за нікчемним правочином від 01.10.2009 №101, стягнення з ПП "Лютекс" у доход держави товар, отриманий за нікчемним правочином від 01.10.2009 у сумі 484707,84 грн., а в разі відсутності товару його грошовий еквівалент у сумі 484707,84 грн. - відмовлено.

Зазначені судові рішення Державною податковою інспекцією у Пролетарському районі м. Донецька не оскаржувались та набрали законної сили.

Отже, відповідачем у акті перевірки не зазначено та не надано суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочинів - договорів, укладених позивачем з ПП «Лютекс».

Також, відомостей, що вказані правочини визнані недійсними у судовому порядку, суду не надано.

На думку суду, вказані у зазначених вище актах обставини не можуть вважатися доказами нікчемності договорів, укладених між ПП «Лютекс» та позивачем, оскільки документально ці обставини у судовому засіданні представник відповідача не підтвердив.

З огляду на те, що у позивача є всі необхідні первинні документи, які підтверджують виконання вищезазначених угод позивачем з ПП «Лютекс», суд вважає, що тільки висновки документальної планової виїзної перевірки не можуть бути підставою для визнання угоди нікчемною.

Також, в якості доказів нікчемності угоди між позивачем та ПП «Лютекс» відповідач посилається на листи ДПІ у Київському районі від 27 серпня 2010 року №9131/7/23-03 та №9211/7/23-311 про неможливість проведення перевірки платників податків ТОВ «КФ Сервіс Комплект» та ТОВ «Укрспецстройтранс» з питань підтвердження відомостей на запит ДПІ у м. Дзержинську, у якому повідомлено, що підприємства не знаходяться за юридичними адресами. У зв'язку з неможливістю проведення документальних перевірок ТОВ «КФ Сервіс Комплект» та ТОВ «Укрспецстройтранс» ДПІ у Київському районі міста Донецька проведено аналіз даних податкової звітності, реєстраційних та інших документів, за результатами якого податковий орган дійшов висновку про відсутність у ТОВ «КФ Сервіс Комплект» та ТОВ «Укрспецстройтранс» адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по укладеним угодам та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, відсутність наміру створення правових наслідків. Тобто, такі угоди носять фіктивний характер.

На думку суду, вказані у зазначених вище актах обставини не можуть вважатися доказами нікчемності договорів, укладених між ними та позивачем, оскільки документально ці обставини у судовому засіданні представник відповідача не підтвердив.

Відповідно до частин 1, 3 статті 18 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 755-IV) якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Станом на момент проведення господарських операцій у Єдиному державному реєстрі були відсутні відомості, на підставі яких можливо було б ставити під сумнів цивільну правоздатність ТОВ «КФ Сервіс Комплект» та ТОВ «Укрспецстройтранс». Дана обставина сторонами не заперечується.

Зважаючи на відсутність у момент проведення господарських операцій у Єдиному державному реєстрі відомостей про відсутність вказаних вище підприємств за юридичною адресою, наявність записів про підтвердження відомостей про юридичну особу, а також на те, що на час вчинення господарських операцій з постачання ними товарів податковими органами акти про відсутність за юридичною адресою не складалися, суд не приймає до уваги відповідні доводи як ознаку нікчемності угод між позивачем та ПП «Лютекс».

Відповідач-1 не зазначив в акті перевірки та не надав суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочину - договору поставки із ПП «Лютекс». Також, вказаний правочин не визнавався недійсним у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не довів обставини, які б свідчили про недійсність правочинів укладених між контрагентами. Натомість, позивачем надано достатній об'єм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про зв'язок витрат по укладеним договорам із його господарською діяльністю та фактичне використання придбаних ТМЦ у його власній господарській діяльності та отримання фінансового ефекту.

Як зазначалося судом вище, за наслідками господарських операцій поставки по вказаним договорам ПП «Лютекс» були оформлені та видані позивачу податкові накладні. Контрагенти позивача є платниками податку на додану вартість, що не спростовується кожною стороною. Таким чином, вказані підприємства мали право видавати податкові накладні позивачу.

Суми податку на додану вартість за цими податковими накладними позивач відніс до складу податкового кредиту з цього податку, що підтверджено податковими деклараціями з податку на додану вартість за податковий період.

У відповідності до п. 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ПК України).

Згідно з п. 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено судом вище, оплата за товари, поставлені позивачу є витратами, понесеними у зв'язку із здійсненням господарської діяльності підприємства, а також діяльність щодо відносин позивача із цими контрагентом, є такою, що повязана з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), у зв'язку з чим є безпідставним висновок відповідача щодо неправомірності включення позивачем зазначених у податкових накладних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Тобто, чинним законодавством України, зокрема, ПК України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов'язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника; за будь-якими із сторін правочину не передбачено зобов'язання та не визначено права здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності заявленими іншою стороною правочину, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від 17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 № К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13, від 20.05.2014 №К/800/53111/13, від 05.06.2014 №К/800/1816/13, від 11.11.2014 №К/800/1336/14.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у рішеннях, позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Закон N 3477-IV), Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02, «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява №1991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг знати. Добросовісний платник не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Крім того, відомостей про те, чи контрагент позивача був спроможний виконати умови спірних договорів, чи міг поставити замовлений обсяг та вид товарів/послуг в обумовлені сторонами строки, як мали оформлятись виконання поставки, чи мав контрагент позивача виробничий, технологічний й кадровий потенціал для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності суду з боку податкового органу не надано.

Враховуючи, що у суду відсутні можливості встановити дані обставини відносно ПП «Лютекс», залучити його до участі в судовому розгляді справи, в зв'язку з тим, що місце реєстрації постачальника є м. Донецьк, відомостей щодо його перереєстрації на підконтрольну українській владі територію суду не надано.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей станом на момент розгляду справи триває, що унеможливлює дослідити виконання умов спірних договорів, чи міг поставити замовлений обсяг та вид товарів/послуг в обумовлені сторонами строки, як мали оформлятись виконання поставки, чи мав контрагент позивача виробничий, технологічний й кадровий потенціал для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності.

Крім того, відповідно до клопотання, наданого відповідачем-1, усі оригінали документів по справі № 2а/0570/11794/2011 відсутні, так як залишені на непідконтрольній Державній владі території у м. Горлівка, а реєстр податкових накладних почав існувати з 2014 року /т.2 а.с.98/.

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

Таким чином, з урахуванням наведених правових норм та наданих позивачем необхідних письмових доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог ПК України є безпідставними та такими, що спростовуються фактичними обставинами справи, у зв'язку з чим є необґрунтованим у даному випадку донарахування податковим органом позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішенням від 08 лютого 2011 року №000001/2342, щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн. та від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн.

Разом із тим, заявляючи вимогу визнати недійсними спірні податкові повідомлення-рішення, позивачем не враховано, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування або визнання його нечинним. Наслідком висновку про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень є його скасування. Вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним) рішення суб'єкту владних повноважень виключає вимогу про скасування цього ж рішення, оскільки правові наслідки застосування обох згаданих вимог в даному випадку співпадають.

Враховуючи викладене, а також те, що приписами ст. 55 ПК України передбачено можливість скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу, з урахуванням приписів статті 11 КАС України, для повного захисту прав позивача, місцевий суд вірно задовольнив позовні вимоги шляхом скасування податкового повідомлення-рішення №000001/2342 від 08 лютого 2011 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн. та податкове повідомлення-рішення №000002/2342 від 08 лютого 2011 року в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного вище, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що позов Державного підприємства "Торецьквугілля" до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, ОСОБА_5 державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ ДФС про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53 968,00 грн. та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13 494,00 грн. є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 200 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

В повному обсязі ухвала виготовлена 21 грудня 2016 року.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України та Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у справі № 2а/0570/11794/2011 за позовом Державного підприємства "ТОРЕЦЬКВУГІЛЛЯ" до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, ОСОБА_5 державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України про визнання частково недійсним податкове повідомлення-рішення від 08.02.2011 №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн. та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08.02.2011 №000002/2342 в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_8