Справа № 826/24924/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2016 року № 826/24924/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, за участю третіх осіб - товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича (далі - відповідач, державний реєстратор), за участю третіх осіб - товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - третя особа 1, ТОВ «Кей-Колект»), ОСОБА_3 (далі - третя особа 2, ОСОБА_3), публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - третя особа 3, ПАТ «Укрсиббанк»), Міністерства юстиції України (далі - третя особа 4), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача по вчиненню реєстраційних дій та внесенню до державного реєстру відомостей про реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Межигірська, 22) на об'єкт нерухомого майна - квартиру НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта - 24) в будинку АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області на підставі документів, які не відповідають вимогам законодавства;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28.08.2015 індексний номер 23975623 про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Межигірська, 22) на об'єкт нерухомого майна - квартиру НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта - 24) в будинку АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області;

зобов'язати відповідача внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Межигірська, 22) на об'єкт нерухомого майна - квартиру НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта - 24) в будинку АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області.

Позивач вважає дії державного реєстратора щодо проведеної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру та прийняте ним рішення за індексним номером 23975623 від 28.08.2015 про державну реєстрацію права власності на квартиру протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, вважає позов необґрунтованим, оскільки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. у відповідності до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень було прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, для реєстрації прав та їх обтяжень було подано документи, що за формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та свідчать про дотримання ТОВ «Кей-Колект» всіх передбачених вимог чинного законодавства, отже вчиненні дії з проведення державної реєстрації та спірне рішення про державну реєстрацію відповідач вважає правомірними, у зв'язку з чим у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Представник третьої особи 2 підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Треті особи 1, 3, 4 не прибули у судове засідання, повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, пояснень щодо заявлених позовних вимог не надали, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 виступила майновим поручителем свого сина ОСОБА_3 по його кредитним зобов'язанням перед ПАТ «Укрсиббанк» за двома кредитними договорами:

- договір про надання споживчого кредиту від 29.05.2008 №0;

- договір про надання споживчого кредиту від 29.05.2008 №0.

В забезпечення зобов'язань між сторонами також укладено договір іпотеки від 29.05.2008 №86932. Предметом вказаного договору є зобов'язання, щодо передачі в іпотеку квартири НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта - 24) в будинку АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області.

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, за яким передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв у власність права вимоги, в тому числі і за Договором про надання споживчого кредиту від 29.05.2008 №0.

Також, між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2 від 13.02.2012, за яким передав, а ТОВ «Кей-Колект» повторно прийняв у власність права вимоги, в тому числі і за Договором про надання споживчого кредиту від 29.05.2008 №0.

Крім того, 13.02.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв права вимоги, в тому числі і за договором іпотеки від 29.05.2008 №86932.

ТОВ «Кей-Колект» 28.08.2015 звернулось до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру НОМЕР_2, розташовану в будинку АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. прийнято рішення від 28.08.2015 індексний номер 23975623 про державну реєстрацію права власності на квартиру НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2015 індексний номер 42915305 державним реєстратором внесено запис за № 10954076 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки 29.05.2008.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно із частиною 1 статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 3 Закону №1952-IV зазначає, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації - відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 5 статті 3 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким учиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1952-IV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 передбачено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Аналогічні положення закріплені і в статті 46-1 Закону «Про нотаріат», відповідно до якої, нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Отже, аналізуючи наведені вище норми законодавства, вбачається, що законодавець чітко визначив те, що нотаріуси України отримали повноваження щодо проведення реєстрації права власності, користування нерухомим майном, усіх інших речових прав і їх обтяжень лише безпосередньо під час вчинення нотаріальної дії. Повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем виключно із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

При цьому, на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення нотаріальної дії, пов'язаної з переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано належними доказами ані відповідачем, ані третьою особою 1, жодна нотаріальна дія з приводу набуття права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації такого права відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

Як підтверджується матеріалами справи, спірна реєстраційна дія вчинена відповідачем - приватним нотаріусом на підставі іпотечного договору від 29.05.2008 №86932, який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, суд звертає увагу, що наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», який діяв на час спірних правовідносин, передбачено, що у разі подання заяви відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, - рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Пунктом 2 Порядку, затвердженого зазначеним наказом, встановленою, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін'юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868.

Зважаючи на наведені норми та встановлені обставини, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв поза межами наданих йому повноважень. Адже прийняття рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які виникли на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, належить до повноважень державних реєстраторів прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, а не до компетенції нотаріусів.

Окрім того, у відповідності до статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

За змістом статті 33 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про іпотеку" визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Враховуючи вищезазначені норми права, законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання за договором перед іпотекодержателем.

Зазначене право походить також із змісту статті 37 Закону України "Про іпотеку" згідно з якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 46 Порядку № 868 встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Кей-Колект» в порядку, встановленому статті 37 Закону України «Про іпотеку» звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на іпотечне майно.

Суд зазначає, що аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги.

Проте, матеріали справи не містять доказів надіслання третьою особою 1 копії вимоги позивачу.

В судовому засіданні представник позивача заперечував факт отримання письмової вимоги про усунення порушень щодо виконання зобов'язань.

Суд зазначає, що пунктом 46 Порядку № 868 визначено вичерпний перелік документів, що підлягають подачі у разі проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

При цьому, ненадання третьою особою 1 доказів направлення вимоги виключало право вчиняти реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі інших документів, ніж визначенні у вказаних нормах.

Крім того, згідно з п. 4.1 договору іпотеки від 29.05.2008 №86932 іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема: у разі порушення іпотекодавцями та боржником будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до п.4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового порядку врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку» (п.4.5. Договору іпотеки).

Розділом 5 договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.1.); отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-кому разі лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 5.2.2.).

Розділом 6 цього договору іпотеки передбачено, що всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, що визначена у договорі. Підтвердженням факту відправлення повідомлення є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення.

В даному випадку умовами договору іпотеки прямо передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог кредитора. Договір не містить посилання, що задоволення вимог кредитора можливо проводити за іншою процедурою.

Однак, в даному випадку під час державної реєстрації прав такий договір не був наданий разом із договором іпотеки. Під час розгляду справи не надано доказів укладання такого договору, що свідчить про відсутність належних доказів на підтвердження прав ТОВ «Кей-Колект» та, відповідно, свідчить про відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення та проведення реєстраційних дій у зв'язку з цим.

Крім того, документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання боржником письмової вимоги іпотекодержателя до матеріалів справи не надано, що підтверджує недотримання державним реєстратором вимог п. 46 Порядку № 868 при прийнятті спірного рішення та проведенні реєстраційних дій, що у свою чергу вказує на їх протиправність.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачем при здійсненні державної реєстрації не враховано, водночас не спростовано під час судового розгляду, те, що як вбачається з договору іпотеки, він укладений в забезпечення виконання грошових зобов'язань за двома різними договорами про надання споживчого кредиту. Разом з тим, право вимоги ПАТ «Укрсиббанк» передано до ТОВ «Кей-Колект» лише за договором про надання споживчого кредиту від 29.05.2008 №0 та іпотечним договором.

В той же час, ПАТ «Укрсиббанк» залишився кредитором за договором про надання споживчого кредиту від 29.05.2008 №0, забезпеченим також договором іпотеки, предметом якого є квартира НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1. Тобто, державним реєстратором були вчинені дії та знято заборону на предмет іпотеки лише за заявою одного кредитора, без отримання згоди іншого, який має переважне право на задоволення своїх вимог.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення №23975623 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.08.2015 відповідач як на підставу прийняття ним рішення посилається на п.16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703, який на той час втратив чинність.

Зважаючи на вищевикладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що дії державного реєстратора щодо проведеної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 без вчинення нотаріальної дії грубо порушують чинне законодавство та, відповідно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправними. Відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідача внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Межигірська, 22) на об'єкт нерухомого майна - квартиру НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта - 24) в будинку АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області, суд вважає зазначені вимоги передчасними.

Вказана вимога не може бути задоволена, оскільки рішення суду, яким скасовано рішення відповідача про державну реєстрацію прав є самостійною підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру про скасування спірного рішення та достатнім способом захисту порушених прав позивача.

В даному випадку судом не встановлено порушення прав позивача у наведеному контексті, а відтак в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку з боку відповідача не доведено правомірності вчинення ним дій та прийняття рішення про державну реєстрацію прав на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Натомість позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, виходячи з вищенаведених приписів законодавства, поданих позивачем документів і матеріалів, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та враховуючи те, що відповідач не спростував належними доказами твердження позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Беручи до уваги положення статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича по вчиненню реєстраційних дій та внесенню до державного реєстру відомостей про реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Межигірська, 22) на об'єкт нерухомого майна - квартиру 213 (реєстраційний номер об'єкта - 24) в будинку АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича від 28.08.2015 індексний номер 23975623 про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Межигірська, 22) на об'єкт нерухомого майна - квартиру 213 (реєстраційний номер об'єкта - 24) в будинку АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко