Справа № 820/4560/16
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 р.Справа № 820/4560/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016р. по справі № 820/4560/16

за позовом Державного підприємства "Ізюмський приладобудівний завод"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА

Державне підприємство "Ізюмський приладобудівний завод" (далі по тексту ДП ІПЗ, позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі по тексту СДПІ ОВП у м.Харкові МГУ ДФС, відповідач), в якому, з урахуванням заяви по уточнення позовних вимог, прийнятої судом, просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС від 12.08.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016р. по справі № 820/4560/16 адміністративний позов Державного підприємства "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління ДФС від 12.08.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Стягнуто на користь державного підприємства "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" (64302, Харківська область, м. Ізюм, пр. Незалежності, 66, ) сплачену суму судового збору в розмірі 3850 (три тисячі вісімсот п'ятдесят) грн 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління ДФС (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, 30, ).

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016р. по справі № 820/4560/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити ДП ІПЗ у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ненадання до перевірки документів руху придбаного позивачем пеку у кількості 425 кг, інформації щодо реалізації готових виробів, у складі собівартості яких враховано вартість придбаного у вересні 2015 року пеку соснового та використаного у виробництві, а також документального підтвердження того, що ФОП ОСОБА_3 є виробником електродвигунів постійного току ДПМ-25 ОСТ16.0.515.022-76 та пеку соснового ТУ 13-360-83, стверджує про неможливість ідентифікувати предмет фактичної поставки, що унеможливлює віднесення позивачем до складу витратної частини вартості ТМЦ на підставі документів, отриманих від ФОП ОСОБА_3 на загальну суму 92225,00 грн. Вищенаведене призвело до заниження обєкту оподаткування на вказану суму та заниження податку на прибуток на 16600,50 грн., що є порушенням пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні та в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін, як таку, що винесена з додержанням всіх норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що усі доводи, на які спирається відповідач в апеляційній скарзі, були зазначені в акті перевірки Ізюмської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, однак під час розгляду справи в суді першої інстанції вони були спростовані наданими позивачем належними та допустимими доказами по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Державне підприємство "Ізюмський приладобудівний завод" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з ідентифікаційним кодом 30210163.

Матеріалами справи підтверджено, що фахівцями СДПІ ОВП у м.Харкові МГУ ДФС, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку державного підприємства "Ізюмський приладобудівний завод", код ЄДРПОУ - 30210163 з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 ( код РНОКПП НОМЕР_3) за вересень 2015 року.

Результати перевірки викладені в акті перевірки № 63/28-09-40-14/30210163 від 29.07.2016 року, за висновками якого контролюючим органом встановлено :

порушення ДП ІПЗ п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України за рахунок неправомірного включення суми податку на додану вартість у розмірі 240080,00 грн. по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 до складу податкового кредиту вересня 2015 р., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 18) на 147370,00 грн., завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19) на 92710,00 грн. та як наслідок завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24) - 240080,00 грн.;

порушення ДП ІПЗ п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, за рахунок чого за 2015 р. занижено об'єкт оподаткування на 92225,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2015 рік на суму 16600,50 грн.

На зазначений акт позивачем в адміністративному порядку було подано до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління ДФС письмові заперечення (а.с.30-32).

Рішенням Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління ДФС від 11.08.2016 року № 5418/10/28-09-40-25 визначено, що висновки акту документальної позапланової невиїзної перевірки ДП "Ізюмський приладобудівний завод " код ЄДРПОУ - 30210163 з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 (код РНОКПП НОМЕР_3) за вересень 2015 року відповідають нормам діючого законодавства, а тому висновки та результати акта перевірки № 63/28-09-40-14/30210163 від 29.07.2016 року залишено без змін (а.с.33-34).

На підставі зазначених висновків контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 12.08.2016 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 240080,00 грн. за жовтень 2015 р. та податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 12.08.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в сумі 16600,50 грн.

Позивач не погодився із вищевказаними податковими повідомленнямирішеннями, у звязку із чим звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з реальності та документального підтвердження господарських взаємовідносин між позивачем та ФОП ОСОБА_3 щодо придбання пеку соснового та електродвигунів, та як наслідок - правомірності формування ДП ІПЗ податкового кредиту та податку на прибуток за вересень 2015 року, що є підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що фактичною підставою для висновку відповідача про порушення ДП ІПЗ вимог пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп. 198.1, 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України слугували висновки акту перевірки СДПІ ОВП у м.Харкові МГУ ДФС 63/28-09-40-14/30210163 від 29.07.2016 року, в якому зазначено про неможливість ідентифікувати предмет фактичної поставки та його відповідність предмету договору по взаємовідносинам ДП ІПЗ з контрагентом ФОП ОСОБА_3, оскільки позивачем під час перевірки не надана інформація щодо реалізації готових виробів, у складі собівартості яких враховано вартість придбаного у вересні 2015 року пеку соснового та використаного у виробництві, а у паспортах на електродвигуни відсутня інформація щодо підприємства-виробника.

Колегія суддів вважає такі висновки відповідача необґрунтованими та такими, що спростовуються дослідженими доказами по справі, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в редакції,чинній на час виникнення спірних відносин, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 200.1. ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, п. 200.2. ст. 200 ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Нарешті, п. 200.4. ст. 200 ПК України передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

За приписами п.13.2. ст.13 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта та/або бази оподаткування витрати, здійснені резидентом України (крім фізичних осіб) у зв'язку з отриманням доходів з джерел походження за межами України, враховуються у порядку і розмірах, встановлених цим Кодексом.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник повинен мати зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, при цьому визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в перевіряємому періоді ДП ІПЗ мало взаємовідносини з ФОП ОСОБА_3, що підтверджується наявним в матеріалах справи договором постачання № 3045 від 21.04.2015 року, відповідно до умов якого постачальник (ФОП ОСОБА_3Г.) зобов'язується передати (хімічну продукцію, продукцію електронного призначення), а покупець (ДП ІПЗ) - прийняти й оплатити продукцію (а.с.38-41).

На виконання умов вказаного договору згідно специфікації №1, № 2, № 3, № 4, № 6 (а.с.42-45) ФОП ОСОБА_3 передав, а ДП ІПЗ, як покупець прийняв та оплатив глину, селітру калієву, електричні двигуни, пек сосновий.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується копіями прибуткових ордерів №662 від 07.10.2015 року, № 661 від 16.09.2015 року (а.с.53,68), видаткових накладних № 09/15-29/1 від 29.09.2015 року, № 09/15-10/1 від 10.09.2015 року (а.с.50, 65), акту приймання - передачі продукції (товарів) № УХ/20/09-3045 від 29.09.2015 року (а.с.52), карток складського обліку матеріалів (а.с.55, 56, 69), рахунків на оплату (а.с.48, 62, 63, 75, 76), оборотно-сальдових відомостей (а.с.54, 59, 71), вимог по складу (а.с.57, 58), виписок із банку (а.с.46, 61, 74), лімітно-заборної відомості (а.с.70).

Крім того, транспортування придбаної продукції підтверджується копіями товарно-транспортних накладних № 29/09-001 від 29.09.2015 року, № 10/09-001 від 10.09.2015 року (а.с. 51, 66).

За результатами здійснення господарських операцій за вказаним договором постачальником виписано позивачеві податкові накладні № 96 від 09.09.2015 року, № 72 від 06.07.2015 року, № 97 від 10.09.2015 року (а.с.49, 64, 67).

З наявних в матеріалах справи копій вищезазначених первинних документів вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704), а податкові накладні згідно з нормами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Як зазначено в акті перевірки від 29.07.2016 року, згідно даних додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість з ПДВ за вересень 2015 року № НОМЕР_4 від 19.10.2015 року ДП ІПЗдо податкового кредиту включено суми по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 в сумі 240080 грн., в системі співставлення АС Податковий блок» розбіжності відсутні.

Також в акті перевірки від 29.07.2016 року зафіксовано, що на додатковий запит від 08.07.2016 року про надання копій документів за період вересень 2015 року щодо відображення операцій по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_3) за вересень 2015 року у податковому обліку, окремо при обчисленні податку на додану вартість та податку на прибуток у розрізі податкових періодів та податкових декларацій, копій відомостей бухгалтерського обліку щодо відображення розрахунків, з вищевказаним контрагентом оприбуткування та руху придбаних товарів, списання коштів, передачі векселів, проведення взаємозаліків в розрізі періодів, пояснення щодо джерел походження ТМЦ, отриманих від контрагентів-постачальників з зазначенням сертифікатів виробника/якості, наявності ліцензій тощо, паспорта (ліцензії, сертифікат виробника/якості) на пек сосновий, ТУ 13-360-8,3, яким чином підприємством визначено відповідність ТУ (ГОСТ) отриманих електродвигунів ДПМ25 та їх можливість використання при виготовленні готової продукції, у разі використання даних ТМЦ у неоподаткованих операціях, - надати підтвердження відповідно з оформленими документами, яким чином здійснено перерахунок частки використання товарів в оподатковуваних та неоподатковуваних операціях, виходячи з фактичних обсягів згідно п. 199.4 ст.194 Податкового кодексу України, ДП «Ізюмський приладобудівний завод» надано відповідь за №2301 від 21.07.2016 року.

Колегія судів зауважує, що в акті перевірки відсутні записи про ненадання позивачем до перевірки будь-яких документів з вищенаведених.

Крім того, листом від 13.04.2016 року позивач надав інформацію про те, що постачальника ФОП ОСОБА_3 відібрано за результатами конкурсу на електронній торговій площадці, яка організована ДК «Укроборонпром» в мережі Інтернет за наступними критеріями : виробництво не раніше 2007р., відповідність продукції ТУ, ГОСТ, наявність супроводжуючих документів, постачання товару в обумовлені строки. Перед укладанням договору ФОП ОСОБА_3 було перевірено та кваліфіковано Департаментом безпеки ДК «Укроборонпром».

Станом на 01.09.2015 р. по взаємним розрахункам по господарським відносинам з ФОП ОСОБА_3 рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 306000, 00 грн. (оплата за товарно-матеріальні цінності - пек сосновий була здійснена в липні 2015 р., поставка була здійснена у вересні 2015 р. на суму 322320, 00 грн.). Станом на 01.10.2015 р. по взаємним розрахункам по господарським відносинам з ФОП ОСОБА_3 рахувалась кредиторська заборгованість в сумі 16320, 00 грн., яка була погашена 07.10.2015 року.

Отримані від ФОП ОСОБА_3 товарно-матеріальні цінності, які на час проведення перевірки не були використані у виробництві, обліковувалися та зберігалися на складі для подальшого використання у виробництві готової продукції.

Посилання апелянта на те, що документи руху пеку соснового у кількості 425 кг. до перевірки не були надані, спростовуються дослідженими доказами у справі, у тому числі змістом самого акту перевірки.

Так, листом від 13.04.2016р. №1200 позивачем повідомлялось, що пек сосновий в кількості 632 кг. було отримано та оприбутковано на бухгалтерський балансовий рахунок та відпущено у виробництво. Товарно-матеріальні цінності, які на 01.04.16р. не використані у виробництві, обліковуються та зберігаються на складі для подальшого використання.

Також до вказаного листа додавалась лімітно-заборна відомість (є в матеріалах справи), в якої відображено: 207 кг - використано у виробництві, а 425 кг - зберігається на складі.

Враховуючи, що за приписами п.198.3 ст.198 ПК України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду, посилання відповідача на відсутність на час проведення перевірки реалізації придбаного позивачем пеку соснового у кількості 425 кг у виробництво готових виробів, у складі собівартості яких враховано його вартість, не є підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит за вересень 2015 року.

Слід також відмітити, що під час апеляційного розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо ненадання до перевірки сертифікатів якості на пек сосновий та паспорти на електродвигуни постійного току ДПМ-25.

По-перше, як вже зазначалося вище, ще при перевірці відповідачу надавались сертифікат якості на пек сосновий та паспорти на електродвигуни постійного току ДПМ-25, що знайло своє відображення в акті перевірки.

По-друге, зазначені документи по своїй формі, змісту та мові є такими, що відповідають умовам Договору, згідно якого якість та комплектність продукції повинні підтверджуватися сертифікатом або паспортом якості постачальника або виробника (у випадку, якщо постачальник не є виробником). В зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_3 не є виробником поставленої продукції, сертифікат якості на пек сосновий та паспорти на електродвигуни постійного току ДПМ-25 були надані від виробника цієї продукції.

Крім того, сертифікати якості та сертифікати відповідності товару не є первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податків.

Так, наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 28 від 01.02.2005 р. «Про затвердження Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні» містить вичерпний перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації. Пек сосновий та електродвигуни постійного току ДПМ-25 в цьому переліку відсутні.

Судом апеляційної інстанції зясовано, що Державне підприємство «Ізюмський приладобудівний завод» не здійснювало перевезення цієї продукції через митну територію України, тому що вона була придбана на території України.

Таким чином, господарські операції між ДП "ІПЗ" та ФОП ОСОБА_3 мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, в звязку з чим у позивача був відсутній обовязок визначати придбану продукцію як імпортну.

Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Враховуючи, що у спірних відносинах відсутні підстави для зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку) та збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку) за рахунок віднесення до складу витратної частини вартості ТМЦ на підставі документів, отриманих від ФОП ОСОБА_3 на загальну суму 92225,00 грн., висновки податкового органу про порушення ДП «ІПЗ» пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп. 198.1, 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем цілком правомірно було віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ за вересень 2015 року по реальним господарським операціям з ФОП ОСОБА_3, підтвердженим первинними документами, оформленими належним чином, результати яких використано у господарській діяльності позивача.

Посилання СДПІ ОВП у м.Харкові МГУ ДФС в акті перевірки № 63/28-09-40-14/30210163 від 29.07.2016 на податкову інформацію щодо контрагента позивача ФОП ОСОБА_3, що надійшла від Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області колегія суддів відхиляє, оскільки обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальниками товарів (послуг) по ланцюгу.

Якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 12.08.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для їх скасування.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016р. по справі № 820/4560/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 22.12.2016 р.