Справа № П/811/832/16
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2016 року Справа № П/811/832/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в подальшому уточненим, до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про:

- визнання незаконними дій керівництва Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по відмові у виплаті одноразової грошової допомоги передбаченої ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ):

- 11800,00 грн. заборгованості по виплаті;

- 11413,44 грн. інфляційних збитків;

- 1782,60 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що судами вже визнано його право на грошову допомогу, яка передбачена ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, натомість жодних виплат відповідачем на його користь не здійснено. Такі дії позивач вважає протиправними та оскаржує їх до суду.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі з огляду на те, що право позивача на грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" він визнав, а тому виконавче провадження за виконавчим листом закрито. Чи виплачено грошову допомогу чи ні, відповідач не може суду довести через втрату усіх документів, в тому числі і особових позивача.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач просив суд розглядати справу без його участі (а.с.227).

Представник відповідача вкотре подав клопотання про відкладення судового розгляду справи, оскільки представник перебуватиме в інших судових засіданнях. Вимог ухвали суду відповідачем не виконано (а.с.224-225).

Суд вважає необґрунтованим клопотання про відкладення судового розгляду та вбачає в цьому елементи затягування судового розгляду з огляду на те, що тотожне клопотання вже подається до суду втретє (а.с.153, 197, 224).

Справу розглянуто без участі сторін.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:
З матеріалів справи вбачається, що позивача, звільнено з військової служби у запас за п. а ч.6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу(у зв`язку з закінченням строку контракту) на підстав наказу начальника 79 прикордонного загону від 23.11.2011р. №912-ОС (а.с.7).

На момент звільнення позивача загальна вислуга років станом на становила 12 років 11 місяців 01 день, з яких календарна 08 років 11 місяців 04 дні, пільгова 03 роки 11 місяців 27 днів (а.с.7).

З автоматизованої системи документообігу суду вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом в якому, просив зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) прийняти рішення про визнання права позивача - ОСОБА_1 на грошову допомогу, яка передбачена ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року позов задоволено. Зобов`язано Сімферопольський прикордонний загін прийняти рішення про визнання права ОСОБА_1 на грошову допомогу, яка передбачена частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.10).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2014 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року - без змін (а.с.11).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2016 року касаційну скаргу Херсонського прикордонного загону залишено без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2014 року - без змін (а.с.12-14).

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, в даному випадку досліджувалось питання грошової виплати з огляду на підтвердження судами права позивача на отримання грошової допомоги.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив про неможливість повідомити суду чи виплачена ОСОБА_1 одноразова грошова допомога за попереднім місцем дислокації Сімферопольського прикордонного загону чи ні, у зв`язку з відсутністю будь-яких документів фінансової звітності за відповідні роки (а.с.40-43). До матеріалів справи також надано довідку від 17.08.2016 року, в якій вказано, що у Військової частини НОМЕР_1 відсутні дані, які можуть підтвердити будь-які нарахування та виплати ОСОБА_1 (а.с.73).

Будь-яких документальних доказів знищення, втрати, документів тощо, суду до матеріалів справи не надано.

В судовому засіданні Військова частина НОМЕР_1 визнала наявним згідно законодавства права у ОСОБА_1 на грошову допомогу.

Судом встановлено, що 27.05.2016 року позивач звернувся до Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України (правонаступник Сімферопольського прикордонного загону) з заявою про виплату йому належної грошової допомоги, вказавши відповідні реквізити (а.с.23).

Листом від 13.06.2016 року №11/Б-39 відповідач повідомив позивача про неможливість задовольнити заявлені ним вимоги, посилаючись на те, що обов`язок покладений судом на військову частину - прийняття рішення про визнання права на грошову допомогу він виконав, а інших зобов`язань суд на нього не поклав (а.с.24).

Дані обставини зумовили звернення до суду.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ч.2 ст.15 Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Таким чином, бездіяльність щодо невиплатити грошової допомоги є протиправною.

Позивач зазначає, що на час його звільнення розмір одноразової допомоги, за 8 повних календарних років служби, за його особистим підрахунком згідно з даними відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №-26858 від 18.11.2016 року становив 11800,00 грн. (а.с.200, 205).

Так, відповідно до відомостей про отримані доходи, наданих Олександрійською ОДПІ, позивач від Військової частини НОМЕР_1 отримав грошові виплати:

- в І кварталі 2011 року 7018,58 грн.

- в ІІ кварталі 2011 року 10467,25 грн.

- в ІІІ кварталі 2011 року 7689,08 грн.

- в VІ кварталі 2011 року (до 23.11.2011 року) 6881,76 грн. (а.с.200).

Зі змісту даних відомостей неможливо встановити розмір виплат за кожен місяць.

В судовому засіданні 22.08.2016 року усною ухвалою суду у відповідача витребувано відомості про склад грошового забезпечення за посадою позивача. Вимог ухвали не виконано.

Ухвалами від 04.08.2016 року, 22.08.2016 року, 12.09.2016 року, 07.11.2016 року, 05.12.2016 року суд зобов`язував Військову частину НОМЕР_1 надати до суду довідку про місячне грошове забезпечення з якого вираховувалася б позивачу грошова допомога, передбачена ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та довідку про розмір грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, нарахованої позивачу з огляду на визнання права на неї, а також зобов`язував надати інформацію про склад грошового забезпечення, яке отримував (отримував би) у листопаді 2011 року старший прапорщик, начальник радіотехнічного посту відділу прикордонної служби, що служив за контрактом із календарною вислугою 08 років 11 місяців 04 дні, пільговою 03 роки 11 місяців 27 днів та загальною 12 років 11 місяців 01 день (а.с.1, 69, 148, 188, 211).

Вимог ухвали суду відповідач не виконав, причин неможливості виконання суду не повідомив.

Ухвалами від 22.08.2016 року, 07.11.2016 року, 05.12.2016 року суд зобов`язував Державну прикордонну службу України надати суду письмову інформацію про склад грошового забезпечення, яке отримував (отримував би) у листопаді 2011 року старший прапорщик, начальник радіотехнічного посту відділу прикордонної служби, що служив за контрактом із календарною вислугою 08 років 11 місяців 04 дні, пільговою 03 роки 11 місяців 27 днів та загальною 12 років 11 місяців 01 день (а.с.1, 69, 188, 211).

Вимог ухвали суду Державна прикордонна служба України не виконала, причин неможливості виконання суду не повідомила.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

До матеріалів справи відповідачем надано заперечення, в якому відповідач описує свою позицію з приводу неможливості стягнення на користь позивача інфляційних збитків та 3% річних (а.с.40-43, 179-182). Щодо позиції з приводу виплати самої грошової допомоги, то відповідач стверджує що позивач не довів необхідності її стягнення саме в сумі 11800,00 грн. При цьому в якості обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 не надав довідки про склад грошового забезпечення (а.с.42).

Суд вважає, що ухилення відповідача від виконання вимог ухвали суду в частині надання інформації про склад грошового забезпечення позивача або склад грошового забезпечення за посадою та досвідом позивача є явним та таким, що свідчить про подальше небажання відновити вже порушене його право, а тому в якості обґрунтування заперечення щодо безпідставності позовних вимог прийняте бути не маже.

З огляду на відсутність будь-яких обґрунтованих заперечень щодо вимоги про стягнення грошової допомоги, зважаючи на те, що судами вже визнане право позивача на її отримання, суд вважає за необхідне розглядати справу за наявними у ній доказами.

Так, позивач вважає, що грошова допомога повинна бути вирахувана таким чином:

(7018,58 грн. + 10467,25 грн. + 7689,08 грн. + 6881,76 грн.) : 326 днів х 30 днів = 2950 грн. (а.с.231). При цьому, 326 днів це період з 01.01.2011 року по 23.11.2011 року (дата звільнення позивача).

Зважаючи на ухилення Військової частини НОМЕР_1 та Державної прикордонної служби України від виконання вимог суду в частині надання інформації про склад грошового забезпечення, та, як наслідок, відсутність таких документів в матеріалах справи, суд вважає за можливе розрахувати у вищевказаний спосіб розмір місячного забезпечення позивача на підставі інформації Олександрійської ОДПІ про отримані у 2011 році позивачем від Військової частини НОМЕР_1 виплати.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 11800,00 грн. ((2950,00 грн. х 50%) х 8 років) грошової допомоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних збитків у розмірі 11831,28 грн. та 3% річних у розмірі 1802,97 грн. на підставі норм ст.625 Цивільного кодексу України, суд вважає за необхідне вказати наступне (а.с.202-204).

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимагати стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми можливо в цивільних правовідносинам, зокрема договірних, що виключає можливість застосування їх у відносинах публічної служби з огляду на те, що такі правовідносини Цивільним кодексом не врегульовані, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 та 3 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при звернені до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн., як за одну позовну вимогу немайнового характеру. З огляду на те, що вимога немайнового характеру задовольняється, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 86, 94, 159 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей протиправною.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 11800,00 грн. (одинадцять тисяч вісімсот грн. 00 коп.).

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна грн. 20 коп.) за рахунок державних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. Дегтярьова

< Суддя >