Справа № 806/2243/16
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року м Житомир справа № 806/2243/16

категорія 8.3.11

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Коваль О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії

встановив:

1 листопада 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 із позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 червня 2015 року №808-17, зобов'язання вчинити певні дії.

У позовній заяві ОСОБА_3 вказала, що нею було отримано податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2015 року №808-17 про сплату транспортного податку у розмірі 25000 грн 00 коп. за 2015 рік. Вказаний податок позивачем був сплачений. Вважаючи, що вказаний податок сплачений нею безпідставно, позивач 21 вересня 2016 року звернулась до Житомирської ОДПІ із заявою про підготовку та направлення відповідного висновку до органу, що здійснює казначейське обслуговування з метою повернення їй безпідставно сплаченого податку з транспортних засобів. 27 жовтня 2016 року позивач отримала відмову у якій зазначено, що підстав для повернення коштів на її користь не має. Просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №808-17 від 26 червня 2015 року Житомирської ОДПІ. Зобовязати Житомирську ОДПІ підготувати та направити висновок у відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, з метою повернення безпідставно сплаченого податку з власників транспортних засобів на рахунок №01 в АТ ОСОБА_4 та заощадження, МФО 380281, отримувач ОСОБА_3 (і.н.).

Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, а саме: у заяві про уточнення позовних вимог від 1 грудня 2016 року позивач просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №808-17 від 26 червня 2015 року Житомирської ОДПІ. Зобовязати Житомирську ОДПІ підготувати та направити висновок у відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, з метою повернення безпідставно сплаченого податку у розмірі 22916 грн 67 коп. з власників транспортних засобів на рахунок №01 в АТ ОСОБА_4 та заощадження, МФО 380281, отримувач ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_1) (а.с.29). Заява про уточнення позовних вимог прийнята судом (а.с.41).

Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив адміністративний позов задовольнити, з підстав, що зазначені у позовній заяві з урахуванням поданих уточнень та додаткових пояснень (а.с.19).

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечувала та просила у задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у запереченнях на адміністративний позов (а.с.33-35). В обґрунтування заперечень пояснила, що позивач в силу статті 267 Податкового кодексу України є платником транспортного податку, а наявний у неї на праві власності автомобіль є об'єктом оподаткування транспортним податком. Відповідно до пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн 00 коп., тому, на переконання представника відповідача, на позивача правомірно покладено обов'язок сплатити податкове зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25000 грн 00 коп. Крім того, представник відповідача пояснила, що оскільки Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» набрав чинності з 1 січня 2015 року та ним не передбачено особливих умов сплати транспортного податку у 2015 році, то у даному випадку базовим податковим періодом для сплати транспортного податку є 2015 рік.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що у власності ОСОБА_3 перебуває легковий автомобіль INFINITI FX, державний номерний знак НОМЕР_2, рік випуску 2012, дата реєстрації 12 лютого 2015 року, обєм двигуна 3696 куб см, сторонами вказаний факт не заперечується.

26 червня 2016 року Житомирською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №808-17, яким позивачу нараховано податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб на суму 22916 грн 67 коп. за податковий період 2015 рік (а.с.30), який був сплачений позивачем, що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні.

Оскільки, на думку позивача, транспортний податок нею був сплачений безпідставно, 21 вересня 2016 року позивач звернулась до Житомирської ОДПІ із заявою у якій просила підготувати та направити висновок у відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, з метою повернення безпідставно сплаченого податку з власників транспортних засобів на її рахунок (а.с.13).

27 жовтня 2016 року на адресу позивача надійшла відповідь Житомирської ОДПІ від 20 жовтня 2016 року №18654/к/13-04 у якій зазначено, що підстав для повернення коштів не має, а також рекомендовано звернутись до суду (а.с.10).

Позивач, вважаючи, що її права порушені, звернулась до суду за їх захистом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі Закон України №71-VIII), яким шляхом викладення у новій редакції статті 267 Податкового кодексу України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

При цьому згідно з пунктом 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 1 січня 2015 року, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., є платниками транспортного податку.

При цьому вказана норма є чинною, Закон України №71-VIII неконституційним визнано не було.

Відповідно до статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Пунктом 4.3 статті 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

Згідно пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Проте стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені статтею 12 Податкового кодексу України.

Згідно з статтею 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи підпункту 10.1.1 пункту 10.1 та пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Разом з цим пунктом 5 Розділу XIX "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Так, із наведеного вище вбачається, що безпосереднє встановлення місцевих податків, а отже і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" та статтею 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків. Встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв, відноситься до компетенції відповідних місцевих рад.

Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити, що зміни до будь яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Як було зазначено раніше, Закон України №71-VIII ухвалений 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, а транспортний податок установлено у місті Житомирі 29 січня 2015 року на другій сесії шостого скликання, де було прийнято рішення "Про міський бюджет на 2015 рік", яким вирішено встановити ставку транспортного податку для фізичних та юридичних осіб, в тому числі нерезидентів, які мають зареєстровані згідно з законодавством легкові автомобілі з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн 00 коп. за кожен легковий автомобіль, який використовувався до 5 років і має об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

Сорок сьомою сесією шостого скликання Житомирської міської ради було прийнято рішення від 10 червня 2015 року №932 "Про місцеві податки і збори", яким внесено зміни до рішення Житомирської міської ради від 3 березня 2011 року №61 "Про встановлення податків та зборів на території м.Житомира відповідно до Податкового кодексу", яким затверджено відповідне Положення про порядок обчислення та сплати транспортного податку.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України з урахуванням внесених Законом України №71-VIII змін та рішення з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Суд звертає увагу, що в силу положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" врахування у контексті розгляду даної справи висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14 січня 2011 року у справі "Щокін проти України" та від 7 липня 2011 року у справі "Серков проти України" в частині необхідності застосування національного законодавства у разі допущення можливості його неоднозначного тлумачення у найсприятливіший для заявника спосіб.

Згідно із пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 3 вересня 2013 року №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

З огляду на викладене суд вважає, що визначення ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 22916 грн 67 коп. не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення слід скасувати.

Крім того, враховуючи, що визначена спірним податковим повідомленням-рішенням сума податку вже була сплачена позивачем, а відповідач протиправно відмовив у її поверненні, то суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо зобов'язання Житомирської ОДПІ направити висновок про повернення сплаченого ОСОБА_3 податку з власників транспортних засобів.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 26 червня 2016 року №808-17 про визначення ОСОБА_3 грошового зобовязання зі сплати транспортного податку у розмірі 22916 грн 67 коп. за 2015 рік., а тому суд задовольняє адміністративний позов.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області №808-17 від 26 червня 2015 року.

Зобов'язати Житомирську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Житомирській області підготувати та направити висновок у відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, про повернення ОСОБА_3 безпідставно сплаченого податку з власників транспортних засобів у розмірі 22916 грн 67 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на користь ОСОБА_3 1102 грн 40 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 26 грудня 2016 р.