Справа № 812/1727/15
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1727/15

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

суддів: Смішливої Т.В., Ковальової Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання Михальченко Д.С.,

та

представників сторін:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 812/1727/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу від 26.10.2015 № 980-о, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2015 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства доходів і зборів України (далі Відповідач 1), Державної фіскальної служби України (далі Відповідач 2), Головного управління ДФС у Луганській області (далі Відповідач 3) з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу від 26.10.2015 № 980-о, поновлення на посаді.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги (т.2 а.с. 108-121, 155-169, 183).

У зв`язку з відмовою Позивача від позовних вимог до Головного управління Міндоходів у Луганській області ухвалою суду від 02.11.2016 провадження в цій частині було закрито (т. 2 а.с. 183, 238).

В остаточній позовній заяві просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства доходів і зборів України від 26.10.2015 № 980-о «Про звільнення ОСОБА_1В.»;

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Міндоходів у Луганській області від 26.10.2015 № 190-0 «Про виплату компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1;

- поновити на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Луганській області, допустити рішення суду до негайного виконання стягнути на його користь з Головного управління ДФС у Луганській області компенсацію за час вимушеного прогулу з 23.05.2016 по час поновлення мене на посаді.

В обґрунтування позову послався на наступне.

01.12.2015 був ознайомлений з наказом Міністерства доходів і зборів України від 26.10.2015 № 980-о «Про звільнення ОСОБА_3І.», яким його, під час перебування у відпустці по догляду за дитиною було звільнено з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області з посиланням на вимоги пункту 7 прим. 2 частини першої статті 36 КЗпП України, Закону України «Про очищення влади», звіт про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади», пункту 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015.

При цьому наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.03.2015 № 192-о «Про звільнення» Позивача вже звільняли з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» за пунктом 7 прим. 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, частини 3 статті 4 Закону України від 16.09.2014 № 1682-VII «Про очищення влади» (далі Закон № 1682), але зазначений наказ був скасований постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.08.2015 у справі № 812/211/15. На виконання зазначеної постанови наказом Міністерства доходів і зборів України від 27.08.2015 № 890-о Позивач був поновлений на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області.

З наказом про звільнення не згоден оскільки останній не містить інформації про конкретну підставу звільнення повязану із нормою Закону, яка зазначена в наказі як підстава для звільнення.

Зазначив, що Звіт «Про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» та пункт 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015, не можуть бути підставою для його звільнення, оскільки не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обовязків для осіб, носить виключно описовий та рекомендаційний характер, не містять інформацію про порушення позивачем норм Закону які-б мали бути підставою для звільнення.

Стверджував, що зазначені документи не можуть слугувати підставою для звільнення з посади без дотримання законодавчо визначеного порядку припинення трудових відносин, разом з тим Міністерство доходів і зборів України, виходячи за рамки Закону № 1682, безпідставно, без дотримання встановленого Законом № 1682 порядку припинило з Позивачем трудові відносини.

Додатково на прикладі справи № 804/15350/15 за позовом начальника ГУ ДФС України у Дніпропетровській області ОСОБА_4, при розгляді якої Дніпропетровський окружний адміністративний суд вжив заходи забезпечення позову, Позивач послався на вибірковість процедури люстрації ДФС України, оскільки пунктом 1 розділу Пропозиції Звіту визначено Голові ДФС України: особи, що зазначені у додатках до звіту, згідно з вимогами Закону повинні бути звільнені виключно на підставі пункту 7 прим. 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Разом з тим, більшу частину посадовців ДФС звільнено з займаних посад за власним бажанням, а деякі посадовці взагалі уникнули такого звільнення не без допомоги керівництва ДФС України.

Щодо обовязку Державної фіскальної служби України вжити заходи, передбачені Законом України «Про очищення влади», Позивач зазначив, що критерії звільнення прописані в Законі України «Про очищення влади», процедура звільнення регламентована Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563.

Позивач вважає, що звільнення з займаної посади є порушенням його конституційних прав, оскільки під час такого звільнення Міністерством доходів і зборів України допущені грубі порушення, а саме 1-м Відповідачем при прийнятті спірного наказу не враховані приписи статті 64 Конституції України, де передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені; Позивача як посадову особу, яка підлягає перевірці відповідно до Закону № 1682, не повідомлено про початок такої перевірки у відповідному органі державної влади, і як наслідок, для нього перебіг строку, визначений частиною другою статті 4 Закону України «Про очищення влади» так і не розпочався; звільнення Позивача на підставі пункту 7 прим. 2 частини першої статті 36 КЗпП України є незаконним, оскільки відносно нього відсутні правові підстави припинення трудових відносин у відповідності до Закону України «Про очищення влади».

Позивач зазначив, що все своє трудове життя присвятив службі в органах податкової служби, з 2004 року обіймав керівні посади в територіальних ДПІ у Луганській області. За час перебування на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області з 05.11.2013 по 16.03.2015, та перед тим, жодним чином не сприяв узурпації влади Президентом України ОСОБА_5, не приймав незаконних рішень та дій, які були б визнані такими у судовому або будь-якому іншому порядку, не ухилявся від виконання своїх службових обовязків, не порушував прав і свобод людини.

За відсутності цих ознак у його службовій діяльності, неможливо говорити про розповсюдження на нього Закону України «Про очищення влади», і саме це він міг би довести шляхом подання відповідно до статті 4 Закону України «Про очищення влади» заяви, з повідомленням про те, що до нього не застосовуються відповідні заборони, передбачені законом, і про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо нього.

Натомість Міністерство доходів і зборів України, вдруге протиправно звільнивши його за формальною ознакою, позбавило його можливості подати відповідну заяву та пройти люстраційну перевірку, тим самим позбавило Позивача права довести свою непричетність до узурпації влади Президентом України ОСОБА_5.

У судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що 05.11.2013 по 22.02.2014 займав посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області, у звязку з чим пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про очищення влади» на нього не розповсюджується.

При цьому будь-яких злочинних наказів не виконував, та не сприяв узурпації влади, оскільки сумлінно виконував свої обовязки. Заяву на проведення «люстраційної» перевірки не подавав, оскільки з наказом про її проведення не був ознайомленим, на момент звільнення знаходився у відпустці. Наполягав, що на час його звільнення закінчився термін дії наказу про проведення перевірки у звязку з чим відсутні підстави як для подання заяви так і для проведення перевірки.

Під час розгляду справи Позивач неодноразово доповнював пояснення, з урахуванням встановлених обставин (т.1 а.с 91-96, т.3 а.с. 78-83).

Відповідачі позов не визнали надали заперечення в яких наполягали на правомірності звільнення Позивача та відсутності підстав для задоволення позову (т.1 а.с. 190-195, т.3 а.с. 1-5).

Представник відповідачів заперечувала проти задоволення позову, наполягала на правомірності прийняття наказу про звільнення Позивача з посиланням на пункт 7 прим. 2 частини першої статті 36 КЗпП України, на підставі звіту та Протоколу засідання КМУ з урахуванням вимог Закону України «Про очищення влади». Протокол засідання Кабінету Міністрів України був застосований як підстава для звільнення оскільки в ньому зазначені опис порушень встановлений Міністерством юстиції України під час проведення перевірки за дорученням КМУ. Як порушення зазначила неподання Позивачем заяви на проведення перевірки, про необхідність подання якої останній був обізнаний оскільки наказ про перевірку розміщувався на офіційному сайті. При цьому зазначила, що на час звільнення Позивача термін перевірки визначений наказом не збіг відповідно не було потреби повторно призначати перевірку.

Стверджувала, що Позивач підпадає під заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону № 1682 оскільки у період часу з 21.11.2013 по 22.02.2014 обіймав посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області, щодо якої, відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині другій статті 3 Закону № 1682 встановлено заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону №1682.

Неподання Позивачем власноруч написаної заяви, з повідомленням про те, що до нього застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомленням про те, що до нього не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону вважала самостійною підставою для звільнення.

Стверджувала, що незважаючи на відсутність ознайомлення Позивача під особистий підпис з наказом ДФС України від 24.02.2015 № 117 «Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» останній як заступник керівника головного управління був обізнаний з вимогами Закону України «Про очищення влади» та з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 1025-р «Про затвердження плану проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади», яким затверджено відповідний план проведення люстраційних перевірок, що також є самостійною підставою для звільнення.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд дійшов наступного.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини другої статті 17 КАС України).

01 березня 2014 року постановою Кабінету Міністрів України № 67 «Про ліквідацію Міністерства доходів і зборів» було ліквідовано Міністерство доходів та зборів та відновлено діяльність Державної податкової та Державної митної служби.

21 травня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби», якою реорганізував Міндоходів в Державну фіскальну службу шляхом перетворення та визнав такою, що втратила чинність постанову від 01 березня 2014 року № 67 «Про ліквідацію Міністерства доходів і зборів».

21 травня 2014 року Кабінет Міністрів України також прийняв постанову № 236 «Про державну фіскальну службу України», якою затвердив Положення про Державну фіскальну службу України (скорочена назва - ДФС) і визначив цю службу як центральний орган виконавчої влади який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Розпорядженням КМУ від 09 липня 2014 року № 630-р «Про утворення комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів» Голову Державної фіскальної служби ОСОБА_6 затверджено головою комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів до повноважень якого у тому числі відноситься прийняття рішень щодо прийняття на службу та звільнення.

Розпорядженням КМУ від 17.07.2014 № 651-р «Питання Державної фіскальної служби» були вирішені питання можливості виконання відповідних функцій Державної фіскальної служби України (т.3 а.с. 6).

На підставі наказу від 18.07.2014 № 2 була розпочата діяльність Державної фіскальної служби України (т.3 а.с 7).

Таким чином, з урахуванням позовних вимог судом визначено належне коло відповідачів.

Згідно із інформацією, наявною в довідці від 31.10.2014 № 752, станом на 01.10.2014 Позивач перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в м. Сєвєродонецьк Луганської області (т. 1 а.с.20).

Згідно із записами у трудовій книжці БТ-І № 8874200 присягу державного службовця Позивачем прийнято 20.07.1995. З 20.07.1995 по час звільнення останній працював в органах державної податкової служби. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.11.2013 № 3484-о призначений на посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області в порядку переведення з Державної податкової інспекції у м. Красний Луч Головного управління Міндоходів у Луганській області з 08.11.2013 (т.1 а.с.4-19).

Наказом міністра Міністерства доходів і зборів від 05.11.2013 № 3484-0 Позивача було призначено на посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області (т.1 а.с. 21). Згідно із штатним розписом посада заступника начальника відноситься до керівництва (т.2 а.с. 101).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16.04.2014 № 1682-VII «Про очищення влади» (далі - Закон № 1682) очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону № 1682 заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються у тому числі щодо начальницького складу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції.

Закон України № 1682 визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Згідно із статтею 1 Закону № 1682 очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 1 Закону № 1682 передбачено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 3 Закону № 1682 заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням у тому числі керівника, заступника керівника територіального (регіонального) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

Таким чином, посада заступника керівника територіального органу Міндоходів, яку займав Позивач, відноситься до посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади відповідно до Закону № 1682.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.03.2015 № 192-о «Про звільнення ОСОБА_1В.» Позивача звільнено з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» на підставі пункту 7 прим. 2 частини першої статті 36 КЗпП України, частини третьої статті 4 Закону України «Про очищення влади», та доповідної записки від 13.03.2015 № 610/99-99-04-01-02-18 (т.3 а.с. 30).

Позивач оскаржив зазначений наказ у судовому порядку.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2015 року у справі № 812/211/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Міндоходів у Луганській області, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та відшкодування коштів у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2015 року у справі № 812/211/15 скасовано, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів та зборів України від 16 березня 2015 року № 192-о «Про звільнення ОСОБА_1В.», поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області з 16 березня 2015 року, зобовязано Головне управління Міністерства доходів у Луганській області провести розрахунок та сплату ОСОБА_1 компенсації за час вимушеного прогулу з 23 травня 2015 року по 05 серпня 2015 року, з урахуванням сплачених сум та відрахуванням податків і зборів, передбачених законодавством.

Зазначені обставини є загальновідомими та визнаються сторонами.

На виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року у справі № 812/211/15 1-м Відповідачем видано наказ від 27 серпня 2015 року № 890-о «Про виконання судового рішення» яким скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 16 березня 2015 року № 192-о «Про звільнення ОСОБА_1В.», поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області, зобовязано Головне управління Міндоходів у Луганській області забезпечити проведення розрахунку та сплатити ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу з 23 травня 2015 року по 05 серпня 2015 року, з урахуванням сплачених сум та відрахуванням податків і зборів, передбачених законодавством (т.1 а.с. 22).

На підставі наказу Міністерства доходів і зборів України від 27 серпня 2015 року №890-о Головним управлінням Міндоходів у Луганській області видано тотожний за змістом наказ від 27 серпня 2015 року № 179-о «Про виконання судового рішення» (т.1 а.с. 23).

07.10.2015 Позивач звернувся до Голови комісії з реорганізації ГУ Міндоходів у Луганській області ОСОБА_7 із заявою про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку (т.1 а.с. 24).

Згідно з наказом Головного управління Міндоходів у Луганській області від 19.10.2015 № 188-о «Про надання відпустки ОСОБА_1В.» Позивачеві надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку з 26 жовтня 2015 року по 22 травня 2016 року (т.1 а.с. 27).

Листом від 26.10.2015 за вих. № 851/8/12-32-04-01-16 Головне управління ДФС у Луганській області повідомило Голову ДФС України, голову комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів ОСОБА_6 про подання заступником начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області ОСОБА_1 документів про надання йому відпустки відповідно до статей 18, 19 та 25 Закону України «Про відпустки» (т.1 а.с. 25).

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 26 жовтня 2015 року № 980-о «Про звільнення…» Позивача звільнено 26 жовтня 2015 року з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області та як підставу зазначено посилання на пункт 7 прим. 2 частини першої статті 36 КЗпП України, Закон України «Про очищення влади», звіт про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» від 21.10.2015, пункт 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року (т.1 а.с. 28).

За дорученням Кабінету Міністрів України (протокол № 100 засідання від 21 вересня 2015 року) була створена спільна робоча група з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України (т.1 а.с. 39), яка провела перевірку Державної фіскальної служби України щодо виконання норм Закону України «Про очищення влади».

В межах такої перевірки Міністерство юстиції України отримало доступ до інформації та документів з питань виконання Державною фіскальною службою України вимог Закону України «Про очищення влади», зокрема матеріалів перевірок та особових справ.

20 жовтня 2015 року спільна робоча група склала звіт про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» (т.1 а.с. 42-59). У додатку 5 до звіту зазначено перелік посадових осіб територіальних органів ДФС України, до яких в порушення вимог Закону не було застосовано заборону передбачену частиною третьою статті 1 Закону, в тому числі і Позивач ОСОБА_1 (далі - Звіт т.1 а.с. 56).

У цьому Звіті, спільна робоча група запропонувала голові ДФС України: невідкладно вжити заходів щодо звільнення з посад осіб, до яких застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону на основі критеріїв, визначених частинами першою та другою статті 3 Закону, в тому числі посадових осіб, які наведені в додатках 4 та 5, та поінформувати Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад, а саме надати відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади». Такі особи згідно з вимогами Закону повинні бути звільнені виключно на підставі пункту 7 прим. 2 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки Закон є спеціальним, звільнення вказаних осіб з інших визначених КЗпП України підстав не передбачено (т.1 а.с. 50).

У витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року зазначено рішення по пункту 6 - інформацію Мінюсту про результати проведення перевірки стану виконання посадовими особами ДФС вимог Закону України «Про очищення влади» взяти до відома; Голові ДФС ОСОБА_6 забезпечити виконання Закону України «Про очищення влади» в частині прийняття відповідних рішень щодо посадових осіб ДФС, до яких розповсюджуються заборони, визначені цим Законом, та за результатами в одноденний строк проінформувати Кабінет Міністрів (т.1 а.с. 34-37).

Суд критично оцінює посилання Позивача на безпідставне застосування 1-м Відповідачем звіту, та прийняття рішення з урахуванням висновків звіту без заяви на перевірку та її проведення з наступних підстав.

Стосовно звільнення без подання Позивачем заяви на перевірку.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про очищення влади» встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб, звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Суд вважає, що зазначена норма не містить заборони приймати рішення після збігу 10-ти денного терміну, а стосується обовязків керівника прийняти відповідне рішення.

За пунктом 1 Перехідних та Прикінцевих положень Закон України «Про очищення влади» набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. 15 жовтня 2014 Закон опубліковано в офіційному виданні «Голос України» № 198.

Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» визначається Порядком проведення перевірки відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №563 (далі - Порядок № 563).

Системний аналіз зазначених норм свідчить про обовязок керівника закладу призначити, провести перевірку, та застосувати заходи реагування протягом 10-ти днів з дня отримання результатів перевірки. В даному випадку, наказом ДФС України від 24.02.2015 №117 була призначена перевірка відповідно до Закону № 1682 (т.1 а.с. 67, далі - наказ № 117). Наказом № 117, розміщеним на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби, визначений початок перевірки щодо заступників головних управлінь в областях з 02.03.2015, однак зазначений наказ не містить терміну завершення перевірки (т.2 а.с. 257).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 563 організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка (далі - керівник органу).

На виконання пункту 6 Порядку № 563 рішення про початок проведення перевірки було оприлюднено прийняття на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка.

Приписами статті 4 Закону № 1682 передбачено, особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.

Обов'язок щодо подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується або не застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 Закону № 1682, також визначено пунктом 8 Порядку № 563.

Повідомлення особою, яка підлягає перевірці, в заяві про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону або неподання нею заяви у строк, зазначений у пункті 8 цього Порядку, є підставою для звільнення особи з посади, що вона обіймає, не пізніш як на третій день після подання такої заяви або закінчення строку подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої відповідно частини третьої або четвертої статті 1 Закону (пункт 10 Порядку № 563).

Пунктом 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено припинення трудового договору з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Згідно до частини другої статті 36 КЗпП України, у випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Згідно із підпунктом 9 пункту 11 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 № 141/2013, міністр як керівник Міністерства призначає на посади за погодженням із головами відповідних місцевих державних адміністрацій та звільняє з посад керівників територіальних органів Міндоходів України, призначає на посади та звільняє з посад заступників керівників територіальних органів Міністерства.

Відповідно до підпункту 18 пункту 11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 голова ДФС призначає на посаду та звільняє з посади заступників керівників територіальних органів ДФС, начальників митних постів.

Як вбачається з матеріалів справи 25.02.2015 на виконання пункту 6 Порядку № 563 до Головного управління Міндоходів у Луганській області надійшов наказ державної фіскальної служби України від 24.02.2015 № 117 та був оприлюднений на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби України, про що свідчить скрін-шот зі сторінки офіційного веб-сайту Державної фіскальної служби України (режим доступу - http://sfs.gov.ua/pro-sfs-ukraini/robota-z-personalom/pro-ochischennya/normativno-pravovi-akti/63562.html) (т.2 а.с.257).

Підпунктами 3.1 та 3.2 пункту 3 Наказу від 24.02.2015 № 117 зобов'язано керівників (голів комісій з реорганізації) територіальних органів Міндоходів, спеціалізованого департаменту (органу) забезпечити доведення цього наказу в день його видання до відома осіб, зазначених у підпунктах 1.2 - 1.4 пункту 1 цього наказу. Інформацію про ознайомлення направити до Департаменту персоналу. Надати особисто та забезпечити надання особами, зазначеними у підпунктах 1.2 - 1.4 пункту 1 цього наказу, до Департаменту персоналу власноручно написаних заяв за формою, визначеною у додатках 1 або 2 Порядку.

Доводи Позивача про невиконання Відповідачами своїх обовязків щодо його ознайомлення з наказом № 117, та завершення дії перевірки не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Діюче законодавство не передбачає порядок ознайомлення з наказом на перевірку під особистий підпис. Як зазначено вище питання застосування наказу № 117 у томі числі вирішувалось під час розгляду справи № 812/211/15. Позивач визнавав факт ознайомлення з матеріалами зазначеної справи, в якій в свою чергу знаходився наказ № 117. Таким чином Позивач був обізнаний про проведення перевірки, про що давав відповідні пояснення. Наказ № 117 не містить часу завершення перевірки, відповідно Позивач повинен був подати заяву про перевірку.

Стосовно статусу звіту робочої групи та протокольного рішення від 21.10.2015 № 116 суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 затверджений Регламент Кабінету Міністрів України (далі ПКМУ № 950).

В порядку визначеному параграфом 23 ПКМУ № 950 прийнято протокольне рішення № 100 про утворення Міністерством юстиції України робочої групи та проведення перевірки виконання ДФС Закону № 1682 (т.1 а.с. 39).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2016 № 886 затверджений Порядок проведення перевірок робочими групами, утвореними центральними органами виконавчої влади (далі - Порядок № 886).

Відповідно до статті 5 Закону № 1682 органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України яким за дорученням Кабінету Міністрів було утворено робочу групу, досліджені обставини та складений згідно із вимогами Порядку № 886 звіт.

21.10.2015 зазначений звіт було розглянуто на засіданні Кабінету Міністрів та прийнято протокольне рішення № 116, пунктом 3 якого зобовязано керівника 1-го Відповідача забезпечити виконання Закону № 1682 в частині прийняття відповідних рішень щодо посадових осіб ДФС, до яких застосовуються заборони, визначені Законом.

Таким чином, 1-й Відповідач приймав рішення про звільнення Позивача, на підставі перевірки проведеної уповноваженим органом за дорученням Кабінету Міністрів прийнятому в межах наявних повноважень.

Суд зазначає, що згідно із пунктом 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є - підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади».

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

В оскарженому Позивачем наказі Міністерства доходів і зборів України від 26 жовтня 2015 року № 980-о «Про звільнення ОСОБА_1В.» не міститься посилань на конкретну норму Закону України «Про очищення влади», на підставі якої проведено звільнення, а підставою для його прийняття зазначено саме звіт про результати проведення перевірки щодо виконання ДФС норм Закону України від 21 жовтня 2015 року «Про очищення влади» та на пункт 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року.

Разом з тим, Звіт та Протокольне рішення Кабінету Міністрів України містять передбачені Законом підстави для звільнення Позивача.

З 08 листопада 2013 року Позивач обіймав посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області, про що зазначено у Звіті та встановлено судом.

Таким чином, Позивач міг бути звільнений відповідно до підпункту 1 пункту 2 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про очищення влади» протягом десяти днів з дня набрання чинності Законом, оскільки підпадає під критерій здійснення очищення влади, визначений пунктом 4 частини другої статті 3 зазначеного Закону, відповідно до якої заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням - керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

Відсутність заяви на проведення перевірки та її не проведення в порядку визначеному статтею 5 Закону № 1682 не є підставою для не застосування закону оскільки перевірці підлягають:

1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону;

2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для прийняття 1-м Відповідачем наказу від 26 жовтня 2015 року № 980-о «Про звільнення ОСОБА_1В.».

Неповнота обставин, зазначених у наказі № 980-0, не може слугувати підставою для скасування по суті правомірного рішення.

Крім того, суд приймає до уваги, що встановлені Законом України «Про очищення влади», критерії для звільнення посадових осіб є чинним на час виникнення спірних правовідносин та час розгляду справи.

Такі особи згідно з вимогами Закону повинні бути звільнені виключно на підставі пункту 7 прим. 2 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки Закон є спеціальним, звільнення вказаних осіб з інших визначених КЗпП України підстав не передбачено (т.1 а.с. 50).

З урахуванням зазначеного суд не приймає до уваги посилання Позивача на пункт 18 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 оскільки під час розгляду справи судом встановлені передбачені законом обставини застосовані Відповідачем як підстави для звільнення.

Суд не приймає посилання Позивача на преюдиційність обставин, встановлених Донецьким апеляційним адміністративним судом у постанові від 05.08.2015 у справі №812/211/15 стосовно того, що ознайомлення з наказом про проведення перевірки у відповідному органі державної влади є обовязковим, оскільки предметом розгляду у зазначеній справі у судах першої та апеляційної інстанції була не обовязковість ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про початок проведення перевірки, а належність способу такого ознайомлення.

Зокрема, Донецький апеляційний адміністративний суд у справі № 812/211/15 у постанові від 05.08.2015 встановив, що факт оприлюднення 25.02.2015 Наказу № 117 на офіційному веб-сайті ДФС України не є належним доведенням до відома Позивача змісту наказу.

Проте суд вважає, що твердження Позивача про те, що він до теперішнього часу не ознайомлений з Наказом № 117, є незмістовними та спростовуються тим, що на момент звернення до Луганського окружного адміністративного суду з позовом про поновлення на роботі у березні 2015 року він вже був обізнаний про існування такого наказу та про початок проведення перевірки, брав участь у судових засіданнях у справі № 812/211/15, в якій досліджувалося питання належного доведення до відома Позивача зазначеного наказу, проте заяву, подання якої передбачено статтею 4 Закону № 1682-VII, так і не подав, ні у десятиденний строк, визначений Законом, ні на момент поновлення на посаді 27 серпня 2015 року, ні впродовж періоду роботи до звільнення 26 жовтня 2015 року.

Таким чином, суд вважає, що Позивачем не виконано обовязку, визначеного статтею 4 Закону № 1682, щодо подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується або не застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 Закону № 1682, також визначено пунктом 8 Порядку № 563, тому Міністерством доходів і зборів України правомірно звільнено Позивача з займаної посади на підставі пункту 7 прим. 2 частини першої статті 36 КЗпП України з підстав, визначених Законом України «Про очищення влади».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності (очікуваності) субєктом відносин, визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

В даному випадку частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади» чітко передбачено наслідки неподання заяви, передбаченої статтею 4 Закону, а саме - неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Таким чином, Позивач з огляду на існування ясної та однозначної норми Закону №1682-VII щодо наслідків неподання заяви, передбаченої статтею 4 зазначеного Закону, повинен був передбачити такі наслідки у вигляді звільнення з посади.

Також суд оцінює критично доводи Позивача про недотримання відповідачами принципів люстрації, визначених у частині другої статті 1 Закону № 1682, через порушення процедури звільнення, оскільки судом встановлено дотримання зазначеної процедури.

Посилання Позивача на те, що оскаржуваний наказ про звільнення направлений на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, що суперечить вимогам статті 22 Конституції України, є хибними, оскільки наказ видано Міністерством доходів і зборів України на виконання вимог Закону України «Про очищення влади», а вирішення питань щодо відповідності зазначеного Закону Конституції України не входить до юрисдикції адміністративного суду.

Позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області також є необґрунтованими та задоволенню не належать, оскільки судом встановлено правомірність наказу Міністерства доходів і зборів України від 26.10.2015 № 980-о «Про звільнення ОСОБА_1В.», а положення статті 235 КЗпП України підлягають застосуванню у разі звільнення без законної підставі.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки Позивач звільнений від їх сплати.

Відповідно до вимог статті 160 КАС України у судовому засіданні 20 грудня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови в повному обсязі відкладено, про що сторони повідомлено в судовому засіданні з урахуванням норм статті 167 КАС України.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу від 26.10.2015 № 980-о, поновлення на посаді відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 26 грудня 2016 року.

Головуючий суддя ОСОБА_8
Суддя Суддя ОСОБА_9 ОСОБА_10