Справа № 569/11592/16-а
Суддя: Бердій М.А. М. А.
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області,

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, суд

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. В позові зазначила, що вона перебуває на обліку в Рівненському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та їй призначено пенсію по інвалідності відповідно до положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Така пенсія призначена із 17.06.2014 довічно, що не заперечується відповідачем. Проте, із 01.04.2015 року виплату такої пенсії було призупинено через зайнятість ОСОБА_1 на посаді державного службовця, яка дає право на призначення пенсії у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу».

З питання поновлення виплати пенсії з 25.07.2016 року позивач звернувся до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, однак їй було відмовлено у відновлені виплати пенсії на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у призупиненні виплати її пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; зобовязати Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплачувати пенсію по інвалідності відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.06.2015 у попередньому розмірі із наступними перерахунками, визначеними Законом; стягнути з Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на її користь суму сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 16.09.2016 року було відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачу в десятиденний строк з дня одержання копії ухвали суду подати письмові заперечення проти позову та докази безпосередньо до канцелярії суду.

У встановлений строк від відповідача надійшли заперечення проти адміністративного позову, відповідно до змісту яких останній заперечує проти позову у повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні.

Крім того, просить постановити ухвалу про звернення Рівненського міського суду до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень п.9 розділу ІІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII та п. 17 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII в частині зупинення виплати призначених пенсій працюючим державним службовцям; зупинити провадження до розгляду Верховним Судом України вказаного подання.

Ухвалою Рівненського міського суду від 13.10.2016 року, справу призначено до судового розгляду за загальними правилами.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, в своєму позові вказала розгляд справи проводити за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про дату,час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо вона заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Рівненському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та їй призначено довічну пенсію по інвалідності у відповідності до положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Перебуваючи на обліку в Рівненському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області ОСОБА_1 продовжує працювати державним службовцем, тому з 01.05.2015 року, відразу після призначення їй пенсії, виплату такої було припинено у відповідності до Закону України «Про державну службу» (із змінами, внесеними Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивачу з 17.06.2014 року призначено пенсію по інвалідності. Продовжуючи працювати на посаді державного службовця після призначення такої пенсії, за ОСОБА_1 роботодавець продовжив сплату обовязкових платежів, позивач є особою, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню в розумінні ст. 11 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Як встановлено за матеріалами справи, пенсія по інвалідності позивачу призначена довічно.

В абзаці 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції до 01 квітня 2015 року передбачалося, що пенсії виплачуються без урахування одержаної заробітної плати (доходу).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» , відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Частина 1 статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 01.01.2016 згідно змін, внесених Законом України № 911-VIII від 24.12.2015) регламентує, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», та інші), є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді службовця органу місцевого самоврядування, та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Починаючи з 01 червня 2015 року на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону від 02 березня 2015 року №213-VII та Закону N911-VIII від 24.12.2015) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Тобто, з 01 червня 2015 року та з моменту призначення пенсії відсутні правові підстави для невиплати ОСОБА_1 пенсії.

В даному випадку, з 01 червня 2015 року позивач фактично втратив право на призначення пенсії у порядку та у розмірі, що визначалися Законом України «Про державну службу», у звязку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 17.06.2014 року перешкод для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» принципами загальнообовязкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб'єктів системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обовязків.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 14 Конвенції передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Відповідно до розяснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як зазначено в його ст.8, має найвищу юридичну силу, а його норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації його положень законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст. 46 Конституції України, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства, тому слід визнати протиправними дії Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у призупиненні виплати позивачу пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Щодо клопотання відповідача в частині постановлення ухвали про звернення Рівненського міського суду до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень п. 17 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII в частині зупинення виплати призначених пенсій працюючим державним службовцям та зупинення у звязку з цим провадження по даній справі, вважаю його таким, що задоволенню не підлягає.

Щодо періоду, за який слід захистити порушені права позивача суд виходить із наступного.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із відсутності в матеріалів справи клопотання про поновлення строку звернення до суду, порушені права ОСОБА_1 слід захистити в межах такого строку звернення до суду, а саме, із 14.03.2016року.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з Відповідача слід стягнути на користь Позивача сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 158-163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволити частково.

Визнати протиправними дії Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у призупиненні виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності ІІІ групи у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності ІІІ групи у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 14.03.2016 року у попередньому розмірі.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Рівненського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_2