Справа № 822/1833/16
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1833/16

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук А.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Ременяк С.Я.,

за участю:

представника відповідача (апелянта): ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Пакт" до Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року приватне підприємство "Пакт" звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Представник відповідача (апелянта) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про дату, місце та час судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача (апелянта), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом №203 Кам'янець-Подільської ОДПІ від 25.04.2016 р. "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки приватного підприємства "Пакт", , з питань правомірності віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість по проведених взаєморозрахунках у вересні 2015 р. з ТОВ "Розвиток 2015" (), повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за вересень 2015 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірки приватного підприємства "Пакт".

За наслідками перевірки складено акт №267/22-09-14-01/21332137 від 13.05.2016 р., відповідно до висновків якого, встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, ПП "Пакт" занижено податок на додану вартість за вересень 2015 року на суму 183 429 грн.

За результатами перевірки та на підставі акта перевірки Кам'янець-Подільською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № за формою "Р" від 30 травня 2016 р. про збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 275144 (двісті сімдесят п'ять тисяч сто сорок чотири тисячі) гривень, з яких 183 429 грн. за основним платежем та 91 715 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням Кам'янець-Подільської ОДПІ від 30 травня 2016 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, згідно положень яких первинні документи - письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); код форми; дата і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі); посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як слідує з матеріалів справи, між позивачем та контрагентом ТОВ "Розвиток 2015" укладено договір поставки №09-0915 від 09.09.2015 року та додаток №1 від 09.09.2015 року до нього. Факти поставки, оплати та оприбуткування товарів за вказаним договором підтверджуються наступними документами, а саме видаткова накладна №15 від 10.09.2015 року, товарно-транспортна накладна б/н від 10.09.2015 року, платіжне доручення № 3613 від 08.10.2015 року на суму 404803,00 грн., платіжне доручення №780 від 13.10.2015 року на суму 404803,00 грн., платіжне доручення № 3631 від 16.10.2015 року на суму 290968,00 грн., накладна на внутрішнє переміщення матеріалів від 16.09.2015 року. Зазначені документи складені за результатами господарської операції з придбання сировини, містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту господарської операції та мають усі необхідні реквізити первинних документів, які дозволяють ідентифікувати учасників цієї операції та встановити факт поставки товару. Накладні видані ТОВ "Розвиток 2015" для ПП "Пакт" не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному законодавству.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, представник відповідача надав суду ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 13.09.2015 року по справі № 760/13243/16-к, відповідно до якої ОСОБА_3, дії якої полягали у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, на підставі чого ОСОБА_3 була зазначена, як директор ТОВ "Розвиток 2015", звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої за ч. 1 ст. 205 - 1 КК України, у зв'язку з дійовим каяттям і кримінальне провадження відносно неї закрито.

В судовому засіданні представник відповідача послався на вказану ухвалу суд, як на підставу відсутності здійснення реальних господарських операцій між позивачем та ТОВ "Розвиток 2015", оскільки ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 13.09.2015 року зазначає, що в діях ОСОБА_3 (директор ТОВ "Розвиток 2015") та інших невстановлених осіб, були наявні ознаки вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Однак, колегія суддів до вказаних доводів апелянта ставиться критично, оскільки позивач на час вчинення господарських операцій між ТОВ "Розвиток 2015" (вересень 2015 року) не знав та не міг знати щодо вчинення будь-яких незаконних дій зі сторони цих осіб і ТОВ "Розвиток 2015", адже в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на момент вчинення господарських операцій, дане підприємство значилось як діюче та будь-яких застережень відносно останнього не зазначалось, що в свою чергу давало підстави позивачу вважати, що ТОВ "Розвиток 2015" здійснює свою підприємницьку діяльність у відповідності до положень чинного законодавства.

Колегія суддів зауважує, що дослідивши матеріали справи та докази судом встановлено, що первинні документи позивача містять всі необхідні реквізити, наявність яких є необхідною умовою при їх складанні. Крім того, копії платіжних доручень, згідно яких відбувались розрахунки за отримані товари (послуги), містять відмітки про проведення даних платежів через банківську установу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 даної статті встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198).

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Форма та порядок заповнення податкової накладної передбачені ст. 201 ПК України, відповідно до п. 201.1 якої платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у даному пункті.

Згідно п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як передбачено п.п. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, Податковим кодексом України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства.

Крім того, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що чинним законодавством України на учасників цивільно-правових відносин, які є платниками податків, не покладено обов'язку та не визначено право перевірки відповідності законодавству статусу контрагентів, в т.ч. перебування за місцезнаходженням, та дотримання ними вимог податкового законодавства. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Статтею 198 ПК України не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Суд апеляційної інстанції також враховує те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, є джерелом права, визначено, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку (рішення Європейського суду від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

Зі сторони відповідача суду не надано і самим судом не здобуто будь-яких доказів на підтвердження зловживань під час здійснення господарської операції зі сторони позивача - ПП "Пакт".

На підставі вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що законодавець не ставить у залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірності своїх висновків, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи, податкове повідомлення-рішення від 30.05.2016 року № не відповідає дійсним обставинам справи, у зв'язку з чим прийняте з порушенням норм чинного податкового законодавства та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення, таким чином правильним є висновок суду щодо задоволення позовних вимог.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 грудня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5