Справа № 805/11/16-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голошивець І. О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року справа №805/11/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Васильєва І.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 р. у справі № 805/11/16-а (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» ОСОБА_3, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» ОСОБА_3 (далі відповідач1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі відповідач2), в якому з урахуванням уточнень просив, визнати протиправним та скасувати наказ № 204 від 09 листопада 2015 року «Про визнання правочинів нікчемними» Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» ОСОБА_3 у частині визнання нікчемним правочину (трансакції) з внесення позивачем 9 липня 2015 року на власний банківський рахунок у ПАТ «Радикал Банк» грошових коштів у сумі 200000 грн. із призначенням платежу: «Внесення коштів на власний рахунок»; зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» ОСОБА_3 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок включення до їх числа - ОСОБА_2, яким необхідно здійснити виплату (відшкодувати кошти) за вкладом в ПАТ «Радикал Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.4-7, 76).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» ОСОБА_3, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії (а.с.150-152).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм процесуального права (а.с.157-160).

В апеляційній скарзі зазначено, що спірні правовідносини між сторонами є публічно-правовим спором. Обставини, які були предметом розгляду справи № 826/2043/15 та вирішувались Верховним судом України мають характер відмінний від справи, що розглядається. Крім того, судом першої інстанції було розяснено право позивача звернутись до Господарського суду Донецької області. Однак, господарський суд відмовив у відкритті в аналогічних справах, у звязку з тим, що такі спори належать до юрисдикції адміністративного суду. Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції зупиняв провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України конституційного подання щодо невідповідності Закону № 4452-VI нормам Конституції України. Обставини, які зумовили зупинення провадження по справі не відпали, проте, суд поновив провадження з власної ініціативи та закрив провадження у справі. (а.с.157-160).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

09 липня 2015 року між позивачем та ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» укладено договір банківського рахунку № 18655/П-1 щодо відкриття поточного рахунку у гривні № 8655 (а.с.8-10).

Згідно квитанції від 09 липня 2015 року № 13735, позивачем 09 липня 2015 року через касу банку ПАТ «Радикал банк» внесено 200000 грн на рахунок № 8655 з призначенням платежу «Внесення коштів на власний рахунок» (а.с.11).

09 листопада 2015 року Правлінням Національного банку України винесено постанову № 769 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», відповідно до якої, зокрема, відкликано банківську ліцензію та ліквідовано Публічне акціонерне товариство «Радикал банк» (а.с.36-37).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 листопада 2015 року № 203 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», на підставі постанови Правлінням Національного банку України від 09 листопада 2015 року № 769, зокрема, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Радикал банк» з 10 листопада 2015 року по 09 листопада 2017 року включно, з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб. Призначено ОСОБА_3 уповноваженою особою на ліквідацію (а.с.38).

Наказом тимчасової адміністрації ПАТ «Радикал банк» від 09 листопада 2015 року № 204 визнано такими, що є нікчемними відповідно до частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI правочини (трансакції в системі АБС Б-2 щодо розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через рахунки каси Банку 09.07.2015 поза межами робочого часу та/або операційного дня, а також трансакції в системі АБС Б-2 щодо розміщення коштів на депозитний поточних рахунок клієнта через рахунки каси Банку 09.07.2015 за одним й тим самим часом проведення трансакції в одній касі одним і тим же касиром), які повязані з вкладними (депозитними) операціями за договорами банківського вкладу (депозиту) та/або договорами банківського рахунку (поточними рахунками), а також зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб в ПАТ «Радикал банк». Зазначено вважати правочини, визнані нікчемними за цим наказом, недійсними з моменту їх вчинення відповідно до статті 236 ЦК України (а.с.39-42).

18 листопада 2015 року відповідачем-1 на підставі вказаного наказу за вих. № 3560 направлено на адресу позивача повідомлення про те, що є нікчемним правочин, що був вчинений банком із ОСОБА_2, а саме: трансакція ПАТ «Радикал банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_2 грошової суми з призначенням платежу: «внесення коштів на власний рахунок» на суму 200000 грн, дата вчинення трансакції 09.07.2015, час вчинення трансакції 16:25 (а.с.43-44).

23 листопада 2015 року після початку процедури ліквідації, позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у гарантованому розмірі за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вказана заява була отримана та зареєстрована відповідачем 1 24 листопада 2015 року за вхідним № 2809/15.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на телефонне звернення позивача повідомив, що позивача не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у гарантованому розмірі за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у звязку із визначенням нікчемним правочину (трансакцію) з внесення позивачем 09 липня 2015 року на власний рахунок грошових коштів у сумі 200000,00 грн., на підставі наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Радикал Банк" ОСОБА_3 № 204 від 09 листопада 2015 року.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов до висновку, що вказаний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а належить до юрисдикції господарського суду та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ № 204 від 09 листопада 2015 року «Про визнання правочинів нікчемними» Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» ОСОБА_3 у частині визнання нікчемним правочину (трансакції) з внесення позивачем 9 липня 2015 року на власний банківський рахунок у ПАТ «Радикал Банк» грошових коштів у сумі 200000,00 грн. із призначенням платежу: «Внесення коштів на власний рахунок»; зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» ОСОБА_3 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок включення до їх числа - ОСОБА_2, яким необхідно здійснити виплату (відшкодувати кошти) за вкладом в ПАТ «Радикал Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

З наведеного вбачається, що вирішення питання щодо віднесення справи до відповідної юрисдикції, є одним з важливіших етапів, оскільки, суд який не має юрисдикцію розглядає справу, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом у такому випадку.

З метою реалізації конституційних прав кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, захисту виборчих прав, права на доступ до публічної служби тощо в Україні в системі судів загальної юрисдикції утворено адміністративні суди.

За змістом частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративного суду, як то визначено у частині 2 тієї ж статті, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до матеріалів справи, Банк знаходиться в процедурі ліквідації у звязку із визнанням його неплатоспроможним, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, постанови Правлінням Національного банку України від 09 листопада 2015 року № 769 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 листопада 2015 року № 203 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Частиною третьої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-III, цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційній і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Пунктом шостим статті 2 Закону № 4452-VI визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав; справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство та інші.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 ГПК України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому абзацом другим частини другої статті 215 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Вказаний висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі № 826/20410/14.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на те, що обставини, які були предметом розгляду справ, що вирішувались Верховним судом України мають характер відмінний від справи, що розглядається, оскільки, як вбачається з вказаних рішень Верховного Суду України позивачами заявлялись вимоги щодо включення заявника, як вкладника до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, що відповідає заявленим позивачем вимогам. Крім того, вищезазначена постанова прийнята спільно Судовою палатою в адміністративних справах і Судовою палатою у господарських справах Верховного Суду України.

Стосовно посилання апелянта на висновки Вищого адміністративного суду України, що норми Закону № 2343-XII та ГПК України не можуть регламентувати іншу, ніж адміністративну, юрисдикцію аналогічних спорів, колегія суддів зазначає, що вказані рішення у відповідності до приписів КАС України не є обовязковими для врахування. Крім того, наведені позивачем рішення суду касаційної інстанції були прийняті до ухвалення рішення Верховного Суду України.

Щодо посилання апелянта на рішення господарського суд про відмову у відкритті провадження в аналогічних справах, колегія суддів зазначає, що господарським судом не було враховано постанову Верховного суду України від 15 червня 2016 року у справі № 826/20410/14. Крім того, зазначене не може бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. З цих же підстав колегія суддів не приймає посилання апелянта на безпідставне поновлення судом провадження по справі.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі, оскільки ця справа не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та повинна розглядатись господарським судом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального права і не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, ухвала суду є законною і обґрунтованою, доводи апеляційної скарги висновки викладені в судовому рішенні не спростовуються, підстави для скасування відсутні.

Керуючись статтями ст. 195, 197, 199, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 р. у справі № 805/11/16-а залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 р. у справі № 805/11/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий Е.Г. Казначеєв

Судді І.А. Васильєва

ОСОБА_4