Справа № 389/2418/16-а(2-а/389/62/16)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2016 рокусправа №389/2418/16-а(2-а/389/62/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді:ОСОБА_1, суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

за участю секретаря судового засідання:Федосєєвої Ю.В.,

за участі позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області ОСОБА_4 на постанову Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2016 року у справі №389/2418/16-а за позовом ОСОБА_2 до Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області ОСОБА_4 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.09.2016 року звернувся до Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області ОСОБА_4, в якому просив скасувати прийняту відповідачем постанову від 04 липня 2016 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.188-42 КУпАП, та накладення на нього штрафу у розмірі 6800 грн..

Постановою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2016 року позов задоволено.

Постанову №141/2016-Зн. від 04 липня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.2 ст.188-42 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 6800 грн. - скасовано.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційної інстанції проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_2 є власником житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області ОСОБА_4 04 липня 2016 року прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. (а.с.6).

Вказану постанову позивач оскаржив до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.188-42 КУпАП передбачена відповідальність за недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на обєкти будівництва під час здійснення ними державного архітектурно-будівельного контролю.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснив, що він, будучи власником квартири за адресою: АДРЕСА_2, здійснює у вказаній квартирі своїми власними силами звичайний ремонт без будь-якого переобладнання.

Як вбачається з постанови по справі про адміністративне правопорушення від 04.07.2016 року суть правопорушення заключається в тому, що «Власник АДРЕСА_3, не допустив посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на обєкт «Дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою: АДРЕСА_2 для проведення позапланової перевірки», чим порушив п.1 ч.4 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п.1 п.11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553, відповідальність за встановлені правопорушення передбачена ч.2 ст.188-42 КУпАП (а.с.6).

Відповідно до ч.1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно пункту 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю визначено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Листами Державної архітектурно-будівельної інспекції №40-11-5461 від 22.10.2013 року та №40-16-403 від 03.02.2014 року розяснено, що субєктами містобудування є замовники будівництва, а також юридичні особи та фізичні особи-підприємці, які виконують будівельні роботи.

Проте, як вбачається з самої постанови про адміністративне правопорушення, позивач - власник квартири, не є замовником, проектувальником, підрядником або експертною організацією та не виконує будь-яких підготовчих та будівельних робіт.

Крім того, з постанови про адміністративне правопорушення від 04.07.2015 року не вбачається дата та час скоєння такого правопорушення.

Посилання апелянта на те, що Порядком не передбачений обовязок Управління інформувати субєкта містобудування про час та місце проведення перевірки чи виклику останнього для її проведення, колегією суддів до уваги не приймається.

Відповідно до вимог п.9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності субєктів містобудування або їх представників, які будують або збудували обєкт будівництва, у звязку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність повідомлення субєкта містобудування про проведення будь-якої перевірки.

Апелянтом а ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції не надано доказів призначення позапланової перевірки, належного повідомлення позивача про проведення такої перевірки, а відтак і доказів недопущення посадової особи на обєкт перевірки. Взагалі, а ні в постанові про адміністративне правопорушення, а ні в запереченнях на позов та апеляційній скарзі, відповідачем не зазначено, яким чином його не допущено до перевірки.

Крім того, відповідно до преамбули Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Таким чином, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» є спеціалізованим законом у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону обєктами містобудування на державному та регіональному рівнях є планувальна організація території, система розселення, система взаємоповязаного комплексного розміщення основних обєктів промисловості, транспорту, інженерної та соціальної інфраструктури, функціональне зонування території України, її частин (груп областей), території Автономної Республіки Крим, областей, адміністративних районів. Обєктами містобудування на місцевому рівні є комплекси обєктів будівництва, обєднаних спільною планувальною структурою, обємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою в межах населеного пункту, його функціональної зони (сельбищної, промислової, центру, курортної, рекреаційної тощо), планувального, житлового району, мікрорайону (кварталу), приміської зони. Обєктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні обєкти інженерно-транспортної інфраструктури.

До вказаних обєктів не відносяться квартири, що знаходяться у вже збудованих будинках.

Отже, позивач притягнутий до адміністративної відповідальності саме за порушення вимог 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», натомість, відповідачем не доведена наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, судом першої інстанції встановлена відсутність порушення вищевказаних норм чинного законодавства з боку позивача, що свідчить про відсутність підстав для визнання постанови про адміністративне правопорушення від 04 липня 2016 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття постанови про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області ОСОБА_4 на постанову Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2016 року у справі №389/2418/16-а залишити без задоволення.

Постанову Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2016 року у справі №389/2418/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 26 грудня 2016 року.

Головуючий суддя: І.В.Юрко

Судді: М.М.Гімон

ОСОБА_5