Справа № 704/1453/16-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 704/1453/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Воронкова І.Г. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білашківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Білашківського сільської ради Тальнівського району Черкаської області №10/5 від 26.08.2016 року «Про внесення змін в рішення сільської ради №29/9 від 06.02.2014 року».

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2016 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, вона має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції не може повною мірою погодитись з таким рішенням суду першої інстанції, вважаючи його передчасним з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справи адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України обумовлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із правовою позицією, висловленою колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 29 вересня та 04 листопада 2015 року (справи №№21-345а15(826/10205/14), 21-3296а15(457/1243/13-а) відповідно), у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання у власність (оренду) земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися судом цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 19 січня 2016 року (справа № 824/167/15-а), системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду). Отже, висновок у справі, що розглядається, предметом якої є рішення сільради про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, про те, що відповідач при його винесенні не здійснював владні управлінські функції, ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, а матеріали справи не містять правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відсутні рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність (оренду). Крім того, судом першої інстанції не з'ясовано, чи такі документи взагалі видавались (отримувались) позивачу. Тобто, не з»ясовано статус спірної земельної ділянки, чи дійсно вона перебуває в оренді, іншому користуванні чи власності позивача.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач оскаржує рішення сільської ради також і в частині відмови у наданні дозволу про встановлення межі прибережної захисної смуги на земельній ділянці, мотивоване відсутністю коштів у Білашівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області на виготовлення проекту відведення встановлення меж прибережних захисних смуг.

Отже, оскаржуване рішення, що прийняте на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, є передчасним, прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому воно підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 204, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.