Справа № 810/3603/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року 810/3603/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богуславської районної державної адміністрації Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

7 листопада 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Богуславської районної державної адміністрації Київської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі та оформленні позивачу документів для внесення подання на оформлення посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язання відповідача внести подання на оформлення позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 (а.с. 5).

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 13 березня 2015 р. позивачу встановлено 3 група інвалідності по захворюванню, пов'язаному із впливом аварії на ЧАЕС, а тому у відповідності до вимог законодавства, він має право на отримання посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Вважає, що дії відповідача щодо відмови у видачі такого посвідчення є неправомірними, оскільки незалежно від змін, які внесені в законодавство, у відповідача відсутні підстави для відмови у видачі посвідчення постраждалого 1 категорії (а.с. 3-8).

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що з 1 січня 2015 р. позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому не має статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 39-41).

У судове засідання 16 грудня 2016 р. відповідач не прибув, у п. 2 прохальної частини заперечень міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Позивач проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Як убачається з копії паспорта позивача, з 24 червня 1996 р. він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, яке постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23 липня 1991 р. було віднесене до зони посиленого радіологічного контролю (а.с. 7).

Зважаючи на те, що позивач більше 4 років проживав у зоні посиленого радіологічного контролю, йому було видане посвідчення потерпілого категорії 4 , яке діє на час проживання або роботи у цій зоні серії В-П № 3351868 (а.с. 9).

21 січня 2015 р. Київським обласним онкодиспансером позивачу був встановлений діагноз - злоякісне утворення (а.с. 13).

3 березня 2015 р. експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 1007 встановлено, що захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 11).

17 березня 2015 р. позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 13 березня 2015 р. довічно, яка настала внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ № 0206612 (а.с. 12).

1 вересня 2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою до начальника Управління соціального захисту населення відповідача про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с. 42).

5 вересня 2016 р. відповідач листом № 01-25/2089 відмовив позивачу у видачі такого посвідчення з посиланням на те, що Законом України „Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 р. № 76-VIII внесені зміни до Закону України „Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", виключено абз. 5 ст. 2, а саме, зону посиленого радіологічного контролю (а.с. 44).

У зв'язку з тим, що позивач вважає такі дії відповідача протиправними, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 р. № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Згідно з вимогами ст.11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Відповідно до вимог п.п.1, 4 ч.1 ст. 14 названого Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються, зокрема, такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

- інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1;

- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Як вже зазначалося, позивач постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю і йому було видано посвідчення потерпілого категорії 4, яке діє на час проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України „Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27 лютого 1991 р. № 791а-XII.

Разом з тим, Законом України „Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 р. №76-VIII виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону № 791а-XII, який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю.

Цим же Законом виключені ст. 2 („Визначення категорії зон радіоактивного забруднених територій") та ст. 23 („Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4") Закону № 796-XI. Вказані зміни до Закону вступили в силу з 1 січня 2015 р.

При вирішенні справи судом враховано, що позивач на час встановлення захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС (3 березня 2015 р.) та інвалідності (13 березня 2015 р.) не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, згідно вищенаведених змін до законодавства, оскільки такої зони, відповідно до чинного законодавства, немає. Тобто, посвідчення потерпілого 4 категорії втратило чинність з 1 січня 2015 р.

Крім того, позивач не являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи, що на дату складання експертного висновку Центральної міжвідомчої комісії МОЗ та МНС України від 3 березня 2015 р. № 1007, огляду в Київській обласній МСЕК - 17 березня 2015 р. та звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії - 5 вересня 2016 р. позивач не мав статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо зобов'язання видачі йому посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А.

Водночас, при вирішенні справи судом не може бути взято до уваги посилання позивача щодо необхідності застосування до нього дії Закону № 796-XII в редакції, що діяла до 1 січня 2015 р., оскільки чинним законодавством (ст.12 Закону № 796-XII) встановлено, що право на отримання статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, пов'язане саме з фактом встановлення причинного зв'язку інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС, а такий факт було встановлено експертним висновком від 3 березня 2015 р. (тобто, після скасування наведеної норми).

Дана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2016 р. у справі № К/800/688/16.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, чого не було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що і було зроблено відповідачем.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.