Справа № 211/5697/16-а
Суддя: Папарига В. А.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/5697/16-а
Провадження № 2-а/211/149/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Ручка М.Л.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_2 до Криворізького південного обєднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Криворізького південного обєднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що з 01.09.1994 року по 15.06.1999 року він навчався у Харківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди за спеціальністю правознавство та здобув кваліфікацію юрист, з 14.10.1998 року по теперішній час працює в органах прокуратури України. 30.10.2016 року він звернувся до Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення йому пенсії за вислугою 20 років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області. Проте, листом № 1876/02/32 від 10.11.2016 року (одержаний ним 18.11.2016 року), йому було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у звязку із тим, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються. Позивач вважає рішення відповідача незаконним, безпідставним і таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, так як на день його працевлаштування на роботу в органи прокуратури діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ. Відповідно до ст.50-1 Закону (відповідні зміни в редакції від 12.07.2001 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. На день звернення до відповідача за призначенням пенсії за вислугу років зарахований загальний стаж роботи позивача становив 25 років 8 місяців 2 дні, в тому числі половина строку навчання в Харківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди ( денна форма) до призначення на посаду в органах прокуратури складає 2 роки 22 дні, стаж роботи в органах прокуратури ( за період з 15.10.1998 року по 30.10.2016 року) становив 18 років 17 днів, таким чином загальний стаж його роботи в органах прокуратури дає йому право на призначення пенсії за вислугу 20 років згідно ст. 50-1 Закону України « Про прокуратуру». Посилаючись на те, що оскільки нормами ОСОБА_3 України забороняється звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод та передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 3369 від 28.11.2016 року про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001), та зобовязати Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити йому пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та виплачувати її довічно з дня звернення, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати.

В судове засідання 23.12.2016 року позивач ОСОБА_2 не зявився, надав заяву про продовження розгляду справи за його відсутності, будучи присутнім в судовому засіданні 16.12.2016 року позовні вимоги підтримав та посилаючись на обставини викладені в позові, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що станом на день звернення позивача з заявою про призначення йому пенсії за вислугою років, Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року втратив чинність, тому необхідно керуватися нормами діючого Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 86 вказаного Закону прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки 6 місяців, у тому числі на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців. Станом на день звернення до відповідача стаж роботи позивача відповідав вимогам ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року. Проте, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, передбачено, що в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України в тому числі і «Про прокуратуру». Крім того, відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» встановлено, що тимчасово в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») які працюють на посадах та умовах, передбачених Законами України « Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» призначені пенсії/щомісячне грошове утримання не виплачується. Просила у позові відмовити повністю.

Прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З копій диплому ХА №11027895 від 15.06.1999 року та трудової книжки БТ№4559290 від 02.03.1993 року ОСОБА_2 вбачаються, що: з 01.09.1990 року по 01.04.1994 року він навчався в Нікопольському металургійному технікумі; з 01.09.1994 по 15.06.1999 роки навчався у Харківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди отримав вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста; з 15.10.1998 року по 14.10.1999 року працював на посаді стажиста на посаду помічника прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області; з 14.10.1999 року по 17.05.2000 року працював на посаді помічника прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області; з 17.05.2000 року по 11.02.2002 року працював на посаді старшого помічника Криворізького міжрайонного природоохоронного прокурора Дніпропетровської області; з 11.02.2002 року по 26.07.2002 року працював на посаді прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Дніпропетровської області; з 26.07.2002 року по 01.10.2002 року працював на посаді старшого прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Дніпропетровської області; з 01.10.2002 року по 11.04.2003 року працював на посаді старшого прокурора відділу участі прокурорів у кримінальному судочинстві управління з питань підтримання державного обвинувачення і представництва у судах прокуратури Дніпропетровської області; з 11.04.2003 року по 14.08.2003 року працював на посаді старшого прокурора відділу участі прокурорів у кримінальному судочинстві управління з питань підтримання державного обвинувачення, представництва у судах та нагляду за виконанням судових рішень прокуратури Дніпропетровської області; 14.08.2003 року по 23.04.2008 року працював на посаді Нікопольського міжрайонного природоохоронного прокурора Дніпропетровської області; з 23.04.2008 року по 23.04.2013 року працював на посаді прокурора м. Жовті Води Дніпропетровської області; з 24.04.2013 року по 05.06.2014 року працював на посаді заступника прокурора Криворізького району Дніпропетровської області; з 05.06.2014 року по 14.12.2015 року працював на посаді прокурора Пятихатського району Дніпропетровської області; з 15.12.2015 року працює на посаді прокурора Пятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ( а.с. 16, 18-21).

Згідно протоколу №369 від 28.11.2016 року Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області стаж роботи позивача на прокурорських посадах, станом на 30.09.2016 року складав 17 років 11 місяців 17 днів. ( а.с. 22-23).

31.10.2016 року (як слідує з заперечень відповідача) позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

На момент звернення ОСОБА_2 з заявою про призначення пенсії за вислугу років, його стаж роботи у органах прокуратури за період з 15.10.1998 року по 30.10.2016 року становив 18 років 17 днів, половина строку навчання в Харківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди (денна форма) до призначення на посаду в органах прокуратури, становила 2 роки 22 дні.

Втім, у задоволенні вимог позивача було відмовлено, про що відповідач повідомив його листом № 1876/02/32 від 10.11.2016 року. Підставою для відмови в задоволенні заяви послугувало те, що відповідно до пункту 5 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року скасовано норми щодо призначення спеціальних пенсій у тому числі по Закону України «Про прокуратуру» у разі неприйняття законодавства щодо призначення спеціальних пенсій на загальних підставах. Станом на 31.10.2016 року зміни до Закону України «Про прокуратуру", щодо пенсійного забезпечення прокурорів не внесено ( а.с. 17).

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України, тобто 15.10.1998 року діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в статті 50-1 якого (відповідні зміни були внесені в редакції від 12.07.2001 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

На теперішній час діє Закон № 1697-VІІ, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки 6 місяців, у тому числі на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців. Тобто, вказаною нормою збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 р.) з 20 до 23 років 6 місяців, що є звуженням прав позивача в розумінні ОСОБА_3 України.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач на час звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії (як зазначає відповідач 31.10.2016 року) за вислугою років мав 25 років 8 місяців 2 дні - загального страхового стажу, з яких 18 років 18 днів стаж роботи в органах прокуратури та 2 роки 22 дні навчання в Харьківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди (денна форма навчання), факт набуття позивачем права виходу на пенсію за вислугою років незалежно від віку відповідно до Закону України «Про прокуратуру» є беззаперечним навіть з урахуванням положень Закону № 1697-VІІ, що в свою чергу свідчить про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Щодо застосування до спірних правовідносин у цій справі положень спеціальних норм, а саме положень ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, суд виходить з нижченаведеного.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_3 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 і повинні відповідати їй.

ОСОБА_3 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_3 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 ОСОБА_3 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_3 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_4 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_3 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_3 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_4 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги від 20 березня 2002 ооку № 5-оп/2002 шодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсій і щомісячного довічного грошового утримання)

У зазначених рішеннях ОСОБА_4 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 року ОСОБА_4 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_3 України, ОСОБА_4 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «...конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_4 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_4 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частинами першою - третьою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf, Ргеssos Соmраnіа Nаvіега S.А. v. Веlgіum, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" та зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 31 жовтня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8-14, 71, 159, 160-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_2 до Криворізького південного обєднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року) .

Зобов'язати Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року) з 31 жовтня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області.

Стягнути на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одної) гривні 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Криворізького Південного обєднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до адміністративного апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_5