Справа № 820/6599/15
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" грудня 2016 р. м. Київ К/800/9899/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 року

у справі № 820/6599/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - позивач, ФО-П ОСОБА_5.) звернувся до суду з позовом до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - відповідач, Західна ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2015 р. в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 р. постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2015 р. скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 11 липня 2015 року, прийняте Західною ОДПІ. Скасовано податкову вимогу № 3705-25 від 13 травня 2015 року, винесену Західною ОДПІ.

У касаційній скарзі Західна ОДПІ, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 р., і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі постанови слідчого від 25.11.2014 р. та наказу №2851 від 15.12.2014 р. Західною ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2005 р. по 15 грудня 2014 р., за результатами якої складено акт від 06.01.2015 р. №11/20-33-17-02-07/НОМЕР_2.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем: п.19.1 ст. 19, п. 17.2 ст. 17, п.8.2 ст.8 та з урахуванням вимог п. 3.3 ст. 3 пп.4.2.1 п. 4.2 ст.4, пп.20.3.1 п. 20.3 ст. 20 Закону України №889-IV від 22.05.2003 р., «Про податок з доходів фізичних осіб» донараховано податку на доходи з фізичних осіб у сумі 501932,90 грн.; ч. 1 ст. 524, ч. 1, ст. 533 Цивільного кодексу України, а саме зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, п. 4.5 ст. 5 «Декрет Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02. 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

За результатами розгляду заперечень позивача Західною ОДПІ прийнято наказ №146 від 28.01.2015 р. про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

Західною ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2005 р. по 15.12.2014 р., за результатами якої складено акт від 02.02.2015 р. №210/20-33-17-02-07/НОМЕР_2.

В акті перевірки також зазначено порушення позивачем: п.19.1 ст. 19, п. 17.2 ст. 17, п.8.2 ст.8 та з урахуванням вимог п. 3.3 ст. 3 пп.4.2.1 п. 4.2 ст.4, пп.20.3.1 п. 20.3 ст. 20 Закону України №889-IV від 22.05.2003 р. «Про податок з доходів фізичних осіб» донараховано податку на доходи з фізичних осіб у сумі 501 932,90 грн.; ч. 1 ст. 524, ч. 1, ст. 533 Цивільного кодексу України, а саме зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, п. 4.5 ст. 5 «Декрет Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02. 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

На підставі складеного акта перевірки від 02.02.2015 р. №210/20-33-17-02-07/НОМЕР_2, Західною ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11 лютого 2015 року, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 501 932,90 грн.

У зв'язку із несплатою позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання, відповідачем направлена позивачу податкова вимога від 13 травня 2015 р. № 3705-25.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону, а на час прийняття податкового повідомлення-рішення відповідні рішення по кримінальному провадженню були відсутні. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав на відсутність доказів на підтвердження того, що визначена відповідачем при перевірці позивача сума є саме процентами за користування грошовими коштами за цивільно-правовими угодами.

Колегія суддів не може повністю погодитися з рішенням суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пп.78.1.11 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Згідно з пп. «а» п.1.3. ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді: процентів за борговими вимогами чи зобов'язаннями, випущеними (емітованими) резидентом.

Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний оподатковуваний дохід. При нарахуванні доходів у вигляді валютних цінностей або інших активів, вартість є вираженою в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях, така вартість перераховується у гривні за валютним (обмінним) курсом Національного банку Україні, діючими на момент одержання таких доходів (пп. 3.1.1., п. 3.3 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»).

Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2. статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді виплат та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Згідно п. 8.2. ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» платник податку, що отримує доходи, нараховані особою, яка не є податковим агентом, зобов'язаний включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку. Особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або фізична особа, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, або не є особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до п. 17.2. ст. 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, що виплачуються на користь платника податку фізичними особами, є такий платник податку.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Аналогічно питання строків давності було врегульовано статтею 15 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пункт 15.1.1 якого передбачав, що за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки вищезазначених актів перевірки податкового органу обґрунтовані тим, що за надання позики, ОСОБА_5, отримав дохід в сумі 611 830 доларів США, 7 310 Євро та 152475 грн., в якості сплати процентів за користування позикою, який не задекларував в декларації про отримані доходи за 2005-2009 роки, та, відповідно, не нарахував на отриманий дохід податок з доходів фізичних осіб та не сплатив його до бюджету.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка позивача призначена на підставі постанови старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Харківській області від 25 листопада 2014 року.

З огляду на вищевказані обставини, суду апеляційної інстанції необхідно з'ясувати наслідки порушення кримінальної справи щодо позивача та наявності відповідного вироку суду.

Крім того, для правильного вирішення даного спору, з урахуванням приписів 15.1.1 ст. 15 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, необхідним є дослідження обставин правомірності проведення податковим органом у 2015 році документальної позапланової невиїзної перевірки позивача за період 2005-2010 роки, та, як наслідок, з'ясування правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення щодо визначення суми грошового зобов'язання понад строки давності, встановлені чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови було неповно встановлено обставини справи, що обумовило неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового судового розгляду справи апеляційним судом необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214-215, 220, 222, 229, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 р. скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун