Справа № 213/1404/16-а (2-а/213/35/16)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2016 року справа №213/1404/16-а (2-а/213/35/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:ОСОБА_1, суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

за участю секретаря судового засідання:Федосєєвої Ю.В.,

за участі позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Інгулецької районної у місті ради на постанову Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у справі №213/1404/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Інгулецької районної у місті ради, про зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 14.06.2016 року звернулась до Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Інгулецької районної у місті ради, в якому просила зобовязати відповідача виплатити на її користь недоотриману за 35 місяців державну соціальну допомогу дитині-інваліду ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 35 прожиткових мінімумів, затверджених на момент стягнення.

Постановою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року позов задоволено.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Інгулецької районної у місті ради виплатити на користь ОСОБА_2 державну соціальну допомогу на дитину - інваліда ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 04 січня 2013 року по 28 грудня 2015 року, у розмірі виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом віком до 18 років, що встановлено медичним висновком №108 від 03.12.2015 року (а.с.24).

У звязку з вказаним позивач ОСОБА_2 з 28.12.2015 року перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради м.Кривого Рогу та одержує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» в розмірі 1335,30 грн. (а.с.7).

Рішенням УПСЗН виконкому Інгулецької районної у місті ради м.Кривого Рогу від 15.01.2016 року вказана допомога призначена позивачу з 28.12.2015 року - з дня звернення за її призначенням по 03.01.2030 року (а.с.38).

24.05.2016 року позивач звернулась до УПСЗН з заявою про виплату їй недоотриманої державної соціальної допомоги на дитину-інваліда за 35 місяців у розмірі 35 прожиткових мінімумів на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну виплату (а.с.8-9).

Відповідач листом від 01.06.2016 року відмовив у такій виплаті, пославшись на ст.9 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» (а.с.10).

Вказану відмову позивач оскаржила до суду.

Задовольняючи адміністративний позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом з народження, державна соціальна допомога повинна їй бути призначена з народження. Оскільки позивач не мала можливості своєчасно звернутись за призначенням такої допомоги, в тому числі і з вини лікарів, тому своєчасно не отримані суми такої допомоги, підлягають виплаті позивачу і за минулий час, тобто з дня народження дитини до фактичного призначення такої допомоги відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» №2109-ІІІ від 16.11.2000 року (далі по тексту - Закон № 2109) та Порядком надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоровя України № 226/293/169 від 30.04.2002 року (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1 Закону №2109 право на державну соціальну допомогу мають інваліди з дитинства і діти-інваліди віком до 18 років. Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України.

Як зазначалось вище, дитина позивача - ОСОБА_4, медичним висновком №108 від 03.12.2015 року визнана дитиною-інвалідом віком до 18 років (а.с.24). Вказаний висновок дійсний до 04.12.2030 року.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач висловила свою незгоду, зокрема, з медичним висновком, оскільки вважає, що її дочка є інвалідом з дитинства, проте, вказаний медичний висновок не оскаржувала.

Суд першої інстанції в своєму рішенні самостійно зробив висновок, що ОСОБА_4 є дитиною - інвалідом з народження, тобто суд першої інстанції взяв на себе повноваження медичного органу щодо визначення строку та статусу інваліда, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №2109 державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.

Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому заяви з усіма необхідними документами (ч.7 ст.8 Закону №2109).

Якщо заява про призначення державної соціальної допомоги надсилається поштою і при цьому подаються також всі необхідні документи, то днем звернення за державною соціальною допомогою вважається дата, вказана в поштовому штемпелі місця відправлення заяви (ч.8 ст.8 Закону №2109).

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №2109 на дітей-інвалідів державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, але не більш як по місяць досягнення дитиною-інвалідом 18-річного віку.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані норми закону повязують початок призначення такої державної соціальної допомоги з днем звернення за її призначенням, а не день встановлення інвалідності, чи інше.

28.12.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради м.Кривого Рогу з заявою про призначення державної соціальну допомогу на дитину-інваліда згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» (а.с.36-37).

Рішенням УПСЗН виконкому Інгулецької районної у місті ради м.Кривого Рогу від 15.01.2016 року вказана допомога призначена позивачу з 28.12.2015 року, тобто з дня звернення за її призначенням по 03.01.2030 року (а.с.38).

Посилання позивача, з яким погодився суд першої інстанції, що оскільки ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом з народження та має право на отримання суми державної соціальної допомоги з дня народження, то відповідно до ст.12 Закону №2109, суми допомоги, не одержані ОСОБА_2 своєчасно з поважних причин (перебуванням дитини-інваліда на лікуванні та фізичної неможливості батьків звернутися за їх отриманням, та т.і.), підлягають виплаті за минулий час, тобто з 04.01.2013 року по 28.12.2015 року, тобто до дня фактичного їх отримання, колегія суддів вважає необгрунтованим та таком, що суперечить Закону.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.12 Закону №2109 суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум інвалідом чи його офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування інваліда на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші обєктивні обставини, коли інвалід чи його батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату. Невиплату або відмову у виплаті державної соціальної допомоги за минулий час може бути оскаржено у судовому порядку відповідно до закону.

Колегія суддів звертає увагу, що вказана норма передбачає виплату державної соціальної допомоги за минулий час у випадку (невиплати, відмови у виплаті неможливості отримання) вже призначеної допомоги, а тому невиплату або відмову у виплаті державної соціальної допомоги за минулий час може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, призначаючи ОСОБА_2 державну соціальну допомогу на дитину-інваліда з дня звернення за її призначенням, тобто з 28.12.2015 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам».

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Інгулецької районної у місті ради на постанову Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у справі №213/1404/16-а задовольнити.

Постанову Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у справі №213/1404/16-а скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Інгулецької районної у місті ради, про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

В повному обсязі постанову складено 26 грудня 2016 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак