Справа № 569/13940/16-а
Суддя: Ковальов І.М. І. М.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі Грицаюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії звернувся ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених в адміністративному позові та визнати протиправними дії Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, нараховану з урахуванням середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення обчисленої згідно ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплатити її ОСОБА_1, починаючи із 01 липня 2016 року без обмеження граничного розміру такої пенсії; зобовязати Рівненське обєднане управління пенсійного фонду України Рівненської області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, нараховану з урахуванням середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення обчисленої згідно ч.2 ст.40 закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплатити її ОСОБА_1, починаючи з 01 липня 2016 року без обмеження граничного розміру такої пенсії.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 з 30 березня 2010 року перебуває на обліку в Рівненському обєднаному управлінні пенсійного фонду України Рівненської області та отримує пенсію, як інвалід ІІ групи відповідно до п.1 ст.5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (надалі по тексту Закон №2262).

11 липня 2016 року, як вказує позивач в позовній заяві він звернувся до відповідача з письмової заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з урахуванням середньої заробітної плати, врегульованої ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (надалі по тексту Закон №1058). Однак до позовної заяви не надав заяви від11 липня 2016 року.

Однак пенсію позивача, як того вимагає Закон №1058 перерахована не була.

19 вересня 2016 року як вказує позивач він повторно звернувся до відповідача із заявою для зясування причин та норм, якими керувався відповідач при відмові йому у перерахунку на який він має законне право.

З дослідженої в судовому засіданні відповіді Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області від 03 жовтня 2016 року №847/10 вбачається, що «На письмове звернення ОСОБА_1 від 19 вересня 2016 року стосовно пенсійного забезпечення повідомлено наступне. З 30 березня 2010 року (згідно із заявою від 30 березня 2010 року) заявник ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в управлінні, як отримувач пенсії по інвалідності ІІ групи відповідно до п.1 статті 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідно до ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, зокрема, інвалідам війни ІІ групи в розмірі 80 відсотків відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Механізм призначення (перерахунку) пенсії регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), затверджений постаново правління пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим міністерством юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок). Цим Порядком визначено перелік необхідних документів для призначення (перерахунку) пенсій, порядок їх подання та оформлення.

Відповідно до п.15 Порядку (в редакції, чинній на час подання заяви від 30 березня 2010 року) при поновленні виплати раніше призначеної пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа додає: а) документи про страховий стаж, який не врахований у пенсійній справі, після призначення пенсії за період роботи до 01 січня 2004 року (за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних системи персоніфікованого обліку за формою. Згідно з додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3); б) довідку про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року, починаючи з 01 липня 2000 року індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3; в) документи про виникнення обставин що впливають на розмір пенсії (наприклад зміни кількості членів сім»ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникненні (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім»ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Поновлення пенсії здійснюється за матеріалами, що є в пенсійній справі, із урахуванням додатково наданих документів.

При цьому, якщо особа надає довідку про заробітну плату, яка відповідає вимогам частини першої статті 40 Закону, заробітна плата для обчислення пенсії визначається з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за календарний рік який передує року поновлення виплати раніше призначеної пенсії чи переведенню з одного виду пенсії на інший.

Отже, з 30 березня 2010 року заробітна плата ОСОБА_1, з якої була обчислена пенсія, визначена із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, за календарний рік, що передує року звернення за пенсією (2009 рік 1650,43 грн.) становить 6873,88 грн. (1650,43 грн. х 4,16490 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, визначений із заробітку за період з 01 листопада 1989 до 31 жовтня 1994 на підставі довідки управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Рівненській області від 10 березня 2010 №19/11-1516, довідки ВФЗБО УМВС України в Рівненській області від 10 березня 2010 №5/232 та з 01 липня 2000 по 28 лютого 2010 за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку).

З 01 квітня 2014 згідно з поданою заявою від 26 березня 2014 року проведено перерахунок пенсії заявника відповідно до статті 42 Закону №1058 з урахуванням частини першої статті 40 Закону №1058 в редакції з 01 жовтня 2011).

Згідно з матеріалами пенсійної справи страховий стаж зараховано по 28 лютого 2014, що складає 47 років 2 місяці 18 днів.

Пенсія обрахована із заробітної плати за період з 01 липня 2000 по 28 лютого 2014 за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати складає 4.30326. Заробітна плата, з якої обчислена пенсія, визначено і застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за рік, що передує року звернення за призначенням пенсії (2009 рік 1650,43 грн.) становить 7102,23 грн. (1650,43 грн. х 4,30326).

Відповідно до Закону України «Про держаний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 травня 2016 встановлено у розмірі 1130,00 грн.

Тоді розмір пенсії заявника по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» становить 8125,50 грн., а саме: 5681,78 грн. (7102,23 грн. х 80%) розмір пенсії по інвалідності ІІ групи, визначений відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; 421,27 грн. підвищення у звязку із ростом середньої заробітної плати по країні відповідно до частини 2 статті 42 Закону; 452,00 грн. (1130,00 грн. х 40%) підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни ІІ групи 2 категорії відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; 1420,45 грн. збільшення пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28 грудня 2011 року №1381; 50,00 грн. пільгова грошова допомога інвалідам війни ІІ групи відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про поліпшення матеріального становища інвалідів війни»; 100,00 грн. доплата згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення».

11 липня 2016 року до управління заявником була подана заява про переведення з пенсії по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону №1058.

Згідно з п.3 статті 45 Закону №1058 (в редакції чинній з 01 жовтня 2011) переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш, як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Згідно з довідкою від 18 липня 2016 року №229/08 виданої відділом пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області, заявник перебував на обліку в головному управлінні пенсійного фонду України в Рівненській області як отримувач пенсії за вислугу років з 01 лютого 1995 по 08 грудня 2003 та по інвалідності з 09 грудня 2003 по 30 квітня 2010 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (копія довідки додається).

Враховуючи викладене, застосовувати середню заробітну плату, визначену частиною другою статі 40 Закону №1058 при переведенні пенсії заявника по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, на пенсію за віком відповідно до закону №1058 за заявою від 11 липня 2016 року підстав немає.

При розгляді заяви заявника від 11 липня 2016 року управлінням проведено розрахунок пенсії ОСОБА_1 за віком з цієї дати за результатом якого розмір його пенсії за віком з 11 липня 2016 року зменшується і становить 6165,20 грн. (заробітна плата для обчислення пенсії 6610,891 грн., страховий стаж 49 років 5 місяців 18 днів) що є для заявника недоцільним.

Відповідно до п.4 Прикінцевих положень Закону №1058 у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону розмір її зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Крім того розяснено, що відповідно до статті 17 закону України «Про звернення громадян» та Порядку розгляду скарг на рішення органів пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення у разі, якщо заявник вважає, що орган, який призначає пенсію, прийняв рішення, котре суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, заявник має право оскаржити таке рішення до головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області.

Подання скарги відповідно до названого Порядку не позбавляє права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства.».

Статтею 26 Закону №1058 встановлено загальний принцип, що застосовується до усіх осіб, які мають право на призначення пенсії за віком, а саме: досягнення віку 60 років; наявність страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, зокрема, інвалідам війни ІІ групи в розмірі 80 відсотків відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Таке призначення було здійснено пенсійним управлінням це у 2010 році і станом на липень 2016 року позивач отримував пенсію по інвалідності.

Як зазначено в листі відповідача механізм призначення (перерахунку) пенсії регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, що затверджено постановою пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок) з наступними змінами.

Відповідно до п.2.8. Порядку при переведенні з одного виду пенсії на інший перерахунок здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Суд вважає такі висновки відповідача передчасними та без урахування норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Провівши системний аналіз норм Законів №2262, №1058 та відповіді відповідача. Суд вважає, що прийнявши рішення про відмову позивачу в перерахунку пенсії ґрунтувалось на невірному трактуванні законодавства, а не на чинному законодавстві.

Статтею 18 Закону №2262 визначено, що пенсія по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначається у разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваю в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Стаття 23 Закону №2262 передбачає, що у разі наявності у інваліда з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років, пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги.

Пунктом 3 статті 45 Закону №1058 зазначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що заходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Станом на дату звернення до Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області в липні 20916 року позивач досягнув віку 67 років і на протязі усіх цих років він офіційно працював, сплачував податки та збори, передбачені законодавством України і не лише має 49 років стажу, а й після досягнення пенсійного віку продовжив працювати й сплачувати внески до пенсійного фонду.

Зважаючи на те, що позивачем дотримано умови щодо набуття 24 місяців страхового стажу після призначення пенсії по інвалідності та переведенням на пенсію за віком уперше підлягає застосуванню саме ч.2 ст.40 Закону №1058, яка й регламентує порядок застосування середньої заробітної плати при призначенні пенсії за віком, на що позивач має законне право.

Судом встановлено, що позивач досягнув встановленого ст.26 Закону №1058 віку 60 років, фактично 67 років. Має понад 15 років страхового сажу, фактично 49 років.

Посилання відповідача на довідку головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області від 18 липня 2016 року №2291/08 про отримання позивачем пенсії за вислугою років у період з 1995 по 2003 не має жодного відношення до спірних правовідносин та жодним чином не зупиняє чи скасовує право позивача на призначення йому пенсії за віком з урахуванням норм ч.2 ст.40 Закону №1058.

Виходячи з наявних документів вбачається, що позивач на момент подання ним заяви про перехід на пенсію за віком виконав усі необхідні умови для такого переходу, а тому мав на це повне право.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Відповідно до ч.,ч.1 та 3 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закон та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії а звернення для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Пункт 6 ст.92 Конституції України встановлює, що виключно законами України визначаються зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім»ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров»я; екологічної безпеки.

Частина 1 статті 5 КАС України визначає, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України.

Так, п.1 ч.1 ст.9 КАС України визначає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана верховною радою України або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу (ч.4 ст.9 КАС України).

В абзаці третьому пункту 4, абзацах другому, третьому пункту 7 мотивувальної частини свого рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп Конституційний суд України зазначив, що «… конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1,3,6 (частина друга), 8,19 (частина друга), 22,23,24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і повязану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг не буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Конституційний суд України в рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп зазначив «В Україні, як соціальній, правовій державі, політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров»я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обовязком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів».

Суд вважає, що дії повязані з відмовою у переведенні пенсії позивача на пенсію за віком не відповідають вимогам міжнародного права, що неодноразово були проаналізовані Європейським судом з прав людини, захищаючи порушені права, свободи та інтереси.

Згідно п.п.4,23 ч.1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» №137-V 14 вересня 2006 року усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до Розділу 11 Конституції України право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням і забезпечується ч.2 ст.22 Конституції України, а саме конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законі або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Аналізуючи категорію «звуження змісту прав і свобод» Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 констатував: «Зміст прав і свобод людини це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність величину, інтенсивність, і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення однак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики» (абзац пятий, шостий пункту 4).

Відповідач, застосовуючи до спірних правовідносин Закон №1058 провів невірне трактування п.3 ст.45 та не обґрунтував причини, що унеможливили б переведення позивача на пенсію за віком, чим фактично допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод шляхом скасування або обмеження наданих державою соціальних прав, гарантій, пільг, компенсацій, які буди встановлені Законами України.

Зазначене дає підстави вважати, що цим порушено приписи частини другої та третьої статті 22 Конституції України та частини 1 статті 58 статті 21 та 24 Конституції України.

Варто зазначити, що частиною 2 ст.8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4,7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обовязковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які від виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини ще в 1974 році у справі «Мюллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16 грудня 1974) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у звязку із сплатою обовязкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду, а як наслідок і на підвищення розміру пенсійної виплати внаслідок її перерахунку.

Згідно зі змісту ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» ЄПСЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймі «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія A, N 332, с.21, п.31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як «існуюче майно» так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймі законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом» вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, окрема є чинна норма закону.

Враховуючи вищевикладений аналіз висновків ЄСПЛ, сплата внесків із заробітної плати позивача дає йому право в майбутньому на використання позитивного права щодо переведення його на пенсію за віком з урахуванням середньої заробітної плати, обчисленої згідно ч.2 ст.40 Закону України №1058.

Відповідно до пункту 1 Постанови Верховної Ради України від 21 травня 2015 року №462-VІІІ «Про заяву Верховної ради України «Про відступ України від окремих зобовязань, визначених міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» (постанова №462- VІІІ) схвалено заяву Верховної ради України про відступ від окремих зобовязань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9,12,14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5,6,8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Водночас, Україна не зробила відступу від першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого «права власності», а саме розміру щомісячної пенсії, повинна застосовуватися в Україні.

Таким чином, статтю 1 зазначеного першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування очікування можливостей здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого. У разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Оскільки з заробітної плати позивача роботодавцями постійно утримувалися та сплачувалися до пенсійного фонду України страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування тому дії відповідача є прямим втручанням у право позивача на мирне володіння особистим майном (пенсією), яка повинна бути перерахована та переведена з виду на вид.

Із системного аналізу ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058- ІV вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обовязків стосовно сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної правової держави», а встановлення певних соціальних вільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як зазначено в п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як вказано в ст.8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого рішення нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Станом на липень 2016 року позивач досягнув пенсійного віку та виконав усі необхідні умови для отримання пенсії за віком, передбаченої Законом України №1058.

Враховуючи вищевикладене та всупереч принципу верховенства права та законності, відповідач обмежив право позивача на пенсію за віком, а відтак його дії є протиправними.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростовувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обовязок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено) ; 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно тобто протягом розумного строку.

З урахуванням листа-відповіді відповідачем не надано жодних доказів стосовно правомірності прийнятого ним рішення та дій, які полягають у відмові перерахувати та виплачувати позивачу пенсію. Також не пояснено причин, через які лист Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області є тим документом, на підставі якого йому відмовили у переведенні на пенсію за віком та обчисленні її з урахуванням норм ч.2 ст.40 Закону №1058.

Дані дії відповідача підпадають під порушення усіх міжнародних договорів, практики Європейського суду з прав людини та конституційних принципів Основного Закону.

Відповідно до ч.4 ст.105 КАС України передбачається, що адміністративний позов може містити вимоги про зобовязання відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Частина 5 статі 105 КАС України встановлює, що адміністративний позов до субєкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Частина 2 статі 162 КАС України надає суду повноваження при вирішенні справи в разі задоволення позову, а саме визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності; зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Таким чином, в системі аналізу спірних правовідносин, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області з одночасним відновленням такого права, шляхом зобовязання відповідача вчинити певні дії (перевести позивача з пенсії о інвалідності на пенсію за віком обчислену з урахуванням норм ч.2 ст.40 Закону України №1058).

Особливу увагу слід звернути на той факт, що при переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком розмір пенсійної виплати може перевищувати максимальний розмір пенсії, встановлений ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року №928- VІІІ, а це 10740,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 розділу 1 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону №1058 не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до абз.1 п.2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Статтею 1 Закону 31058 дано визначення таких понять: пенсійна виплата грошові виплати в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати; пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім»ї у випадках, визначених цим Законом.

Зважаючи на той факт, що вперше пенсія позивачу була призначена ще у 1995 році, а спірні правовідносини це є лише переведення з виду на вид відтак суд вважає, що розмір пенсійної виплати позивача повинен здійснюватись виключно з урахуванням абз.1 п.2 розділу 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» без обмеження її граничного розміру.

Згідно ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» - перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як встановлено в судовому засіданні позивач звернувся до відповідача з заявою та усіма необхідними документами про перерахунок пенсії 19 вересня 2016 року, доказів про те, що позивач з заявою звертався до відповідача 11 липня 2016 року не надав, тому перерахунок має бути зроблений з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа, тобто з 01 жовтня 2016 року.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,160,161,162,186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволити.

Визнати протиправними дії Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові ОСОБА_1 перевести з пенсію по інвалідності на пенсію за віком, нараховану з урахуванням середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення обчисленої згідно ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплатити її ОСОБА_1, починаючи із 01 липня 2016 року без обмеження граничного розміру такої пенсії;

Зобовязати Рівненське обєднане управління пенсійного фонду України Рівненської області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, нараховану з урахуванням середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення обчисленої згідно ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплатити її ОСОБА_1, починаючи з 01 липня 2016 року без обмеження граничного розміру такої пенсії.

Судові витрати по справі звернути за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий :