Справа № 333/6616/16-а
Суддя: Варнавська Л. О.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/6616/16-а
Провадження № 2-а/333/309/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Варнавська Л.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулась з позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій відповідача (розпорядження №186236 від 20.10.2016 року) щодо відмови в зарахуванні судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, періоду роботи в органах прокуратури на посадах слідчого, прокурора; зобовязання відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді 23 роки 3 місяця роботи в органах прокуратури на посадах слідчого, прокурора, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди та зобовязання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати, що вказано в довідці №09-13/1072 від 12.201.2016 р. В позові вказує, що вона призначена Указом Президента України №712/2002 від 13.08.2002 року на посаду судді господарського суду Запорізької області де працювала до 12.10.2016 року. 13 жовтня 2016 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання. Відповідач повинний був призначити їй 90% суддівської винагороди (заробітної плати), що вказана в Довідці господарського суду Запорізької області. Проте, відповідач своїм розпорядженням №186236 від 20.10.2016 року призначив їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% від вказаної в довідці суми заробітної плати, з чим вона не погоджується.

Відповідач ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя відповідно до ухвали суду про відкриття скороченого провадження по справі надав через канцелярію суду заперечення, в якому зазначив, що позивач дійсно перебуває на обліку в УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя та з 13.10.2016 року їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 80% заробітної плати, оскільки відповідно до ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, з урахуванням положень Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року у справі №4-рп/2016 при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховується стаж роботи безпосередньо на посаді судді, ОСОБА_1 має 14 років 1 місяць та 25 днів роботи на посаді судді. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, справа вирішується судом на підставі наявних у справі матеріалів і доказів в порядку скороченого провадження, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, згідно якої скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільги дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розгляд та вирішення даної справи на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Статтями 71-72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач дійсно перебуває на обліку в УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя та з 13.10.2016 року їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 80% заробітної плати відповідно до ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, з урахуванням положень Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року у справі №4-рп/2016.

ОСОБА_1 з 24.07.1978 року по 24.10.2001 рік працювала на посадах слідчого, прокурора, цей стаж становить 23 роки 3 місяці.

Позивач призначена з 13.08.2002 року на посаду судді господарського суду Запорізької області де працювала до 12.10.2016 року, стаж роботи на посади судді господарського суду становить 14 років 01 місяць 23 дні.

Згідно розрахунку №09/1301/1067/2016 від 12.10.2016 року господарського суду Запорізької області стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді станом на 12.10.2016 рік становить 37 років 04 місяці 21 день.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Протягом дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28.03.2015 року, позивач набула достатнього для відставки стажу роботи судді.

У пункті п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28.03.2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 року № 405-ХІ, встановлено до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХИ станом на 1991-2005 роки під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п'ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Відповідно до п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Отже, загальний стаж роботи, що дає позивачу як судді, право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 37 років 04 місяці 21 день.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту... Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11.10. 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії" і щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на викладене, незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») при визначенні права судді на відставку не передбачає зарахування половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, стажу роботи на посаді помічника, старшого помічника прокурора, але враховуючи, що позивач, як суддя, набула таке право ще до моменту набрання чинності цим Законом України, була звільнена з посади судді у відставку із зазначенням стажу роботи на посаді судді 37 років 04 місяці 21 день.

Крім того, правильний розрахунок стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачу - надано господарським судом Запорізької області, згідно якого стаж роботи на посаді судді становить 37 роки 04 місяці 21 день.

Зазначений розрахунок є обов'язковим додатком до Порядку надання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами пенсійного фонду України (постанова ППФУ № 3 - 1 від 25.01.2008 року) і не підлягає правовій рецензії зі сторони відповідача. Згідно наданих повноважень працівники відповідача мають право перевірити тільки достовірність зазначених даних підтверджуючими документами .

З огляду на викладене, загальний стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання складає більш 25 років, що об'єктивно підтверджується наданими відповідачу документами.

Разом з цим, Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 «справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці» визнано неконституційними положення ч. З ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213- VIII; -абзаців першого, другого, третього,четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453- VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213- VII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911 -VIII; - пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213- VII в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Керуючись ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: підлягає застосуванню ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453- VІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 215- VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192- VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»; абзаци перший,другий, третій, четвертий, та перше, друге речення абзацу шостого ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213- VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911- VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192- VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»; не підлягає застосуванню положення п. 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-УШ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

У пункті 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII зазначено, що коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 та п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402- VIII маючи стаж роботи на посаді судді 37 років 04 місяці 21 день, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Окрім того, статтею 22 Конституцій України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, статтею 64 Конституцій України також передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Отже, статтями 22 та 64 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, гарантують право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, в тому числі Законом України «Про прокуратуру», яке є такими, що не підлягають звуженню та обмеженню.

У розумінні статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Згідно принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (стаття 1, частина друга статті 3, частина друга статті 6 частина перша статті 8 Конституції України).

У відповідності до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що адміністративний позов підлягає задоволенню, оскільки розпорядження №186236 від 20.10.2016 року управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про відмову в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді періоду роботи в органах прокуратури на посадах слідчого, прокурора є протиправним, суперечить вимогам Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та відповідним правовим висновкам, викладеним з зазначених вище рішеннях Конституційного Суду України, Верховного Суду України, які мають преюдиційне значення і є обов'язковими для виконання.

Заперечення відповідача стосовно безпідставності вимог позивача спростовуються наведеними судом вище правовими нормами в їх системному аналізі.

Позовні вимоги в частині зобовязання проводити перерахунок в разі зміни розміру грошової винагороди задоволенню не підлягають, оскільки право позивача в цій частині не порушено, суд захищає лише порушені права та інтереси.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст.94 КАС України, стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 551,20 грн. судового збору .

Керуючись ст.. ст.. 43, 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , частинами 4, 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" п . 9 ч. 5 ст. 126, ст. 8, 55, 131 Конституції України, ст. ст. 2, 6, 17-18, 19, 104, 105, 106, 162, 163, 267 КАС України , суд,-

ПОСТАНОВИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: - час роботи в органах прокуратури на посадах слідчого, прокурора.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді 23 роки 3 місяці роботи в органах прокуратури на посадах слідчого, прокурора, що дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90 % від заробітної плати діючого судді із встановленої довідкою №09-13/1072 від 12.10.2016 року господарського суду Запорізької області заробітної плати судді (суддівської винагороди) для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді, та з урахуванням проведених виплат виплатити різницю між фактично отриманою та належною до оплати сумою щомісячного довічного грошового утримання, в решті позову відмовити.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України, постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська