Справа № 813/3533/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року №813/3533/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування частково наказу, визнання протиправними дій, зобовязання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Львівській області із вимогами:

-«визнати протиправним та скасувати частково наказ №288 від 28.03.2016 року Головного управління ДФС у Львівській області в частині п.1.13., що стосується: в слідчому управлінні фінансових розслідувань: -ОСОБА_3 начальник першого відділу кримінальних розслідувань посадовий оклад 1 611,00 грн.»;

-«визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо проведення позивачу перерахунку посадових окладів та заробітної плати, які мали місце після видачі наказу №288 від 28.03.2016 року Головного управління ДФС у Львівській області, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі»;

-«зобовязати відповідача відкликати грошовий атестат №12 від 05.04.2016 року з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та повідомити про дійсність грошового атестату №01 від 05.01.2016 року, виданого ОСОБА_3Я.».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що внаслідок прийняття Головним управлінням ДФС у Львівській області наказу від 28.03.2016 року №288, зокрема, йому було зменшено посадовий оклад по відношенню до розміру посадового окладу, який був встановлений в грудні 2015 року, на момент звільнення ОСОБА_3 з податкової міліції і на момент видачі грошового атестату, який було подано до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Позивач наголошує, що в результаті зменшення посадового окладу на підставі наказу від 28.03.2016 року №288, відповідачем вчинено дії по проведенню відповідного перерахунку заробітної плати, внаслідок чого у ОСОБА_3 виникла заборгованість по заробітній платі перед Головним управлінням ДФС у Львівській області у розмірі 11 562,57 грн. Позивач вважає дії відповідача такими, що суперечать нормам КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» та просить суд відновити його порушене право.

Ухвалою судді від 18.10.2016 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків.

У звязку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалами судді від 25 жовтня 2016 року було відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На заперечення позовних вимог представником відповідача 06.12.2016 року було подано до суду письмове заперечення на адміністративний позов. В обґрунтування заперечень, представник зазначила, що на виконання постанов КМУ від 11.02.2016 року №77 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», наказу ДФС України від 12.03.2016 року №209 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.02.2015 року №989», видано наказ ГУ ДФС у Львівській області від 25.03.2016 року №283 «Про введення в дію переліків змін №7, №1 до штатних розписів ГУ ДФС у Львівській області» та наказ ГУ ДФС у Львівській області від 28.03.2016 року №288 «Про встановлення посадових окладів працівникам ГУ ДФС у Львівській області», згідно якого було здійснено перерахунок посадових окладів з 01.12.2015 року. Окрім того, як вказано у запереченні, відповідно і перерахунки було здійснено працівникам, які станом на березень 2016 року були звільнені з подальшим виходом на пенсію у грудні 2015 року, в результаті такого перерахунку у позивача виникла заборгованість по заробітній платі перед відповідачем й у звязку із зміною грошового забезпечення видано новий грошовий атестат від 05.04.2016 року №12 на зміну грошового атестату від 05.01.2016 року №01, який скеровано в ГУ ПФУ у Львівській області для здійснення перерахунку пенсії.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях та просила суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що відповідно до наказу начальника ГУ ДФС у Львівській області від 21.12.2015 року №408-о, підполковника податкової міліції ОСОБА_3 (С-463856), начальника першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Львівській області було звільнено з 21.12.2015 року із податкової міліції в запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пунктом 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через хворобу) та виплачено йому компенсацію за невикористану відпустку за 2006 рік у кількості 21 доба, за 2008 рік у кількості 07 діб і грошову допомогу, відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, по вислузі років 23 роки 01 місяць 01 день.

05.01.2016 року у звязку із звільненням позивача через хворобу, згідно наказу від 21.12.2015 року №408-о ГУ ДФС у Львівській області, йому було видано грошовий атестат №01.

У подальшому, а саме - 28.03.2016 року ГУ ДФС у Львівській області було видано наказ «Про встановлення посадових окладів працівникам ГУ ДФС у Львівській області» №288, згідно якого, з метою забезпечення реалізації положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 року №77 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 та від 09.12.2015 року №1013» й на виконання наказу ДФС України від 12.03.2016 року №209 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.02.2015 року №989» було встановлено посадові оклади працівникам ГУ ДФС у Львівській області, відповідно до затверджених переліків змін до штатних розписів ГУ ДФС у Львівській області №7, №1 головою Державної фіскальної служби України ОСОБА_4

Згідно п.1.13 наказу від 28.03.2016 року №288, ОСОБА_3 - начальнику першого відділу кримінальних розслідувань встановлено посадовий оклад нарівні 1 611,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.04.2016 року ГУ ДФС у Львівській області було видано ОСОБА_3 грошовий атестат №12 на заміну атестату від 05.01.2016 року №01, у звязку із звільненням через хворобу, згідно наказу від 21.12.2015 року №408-о та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 року №77.

Тож, супровідним листом від 05.05.2016 року №1133/9/13-01-05-02 ГУ ДФС у Львівській області, у звязку із зміною складових грошового забезпечення було надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області новий грошовий атестат, виданий ОСОБА_3

Не погоджуючись із такими рішеннями та діями відповідача, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Стаття 1 Кодекс законів про працю України (надалі по тексту - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1)для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2)при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в звязку з переходом на пенсію;

3)при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Крім того, згідно з ст.129 КЗпП України, не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

Заборона на відрахування з видів виплат, зазначених у ст.129 КЗпП, означає, що навіть за наявності у власника зустрічної вимоги до працівника, яка не задовольняється відрахуванням із заробітної плати у встановлених межах, власник зобовязаний провести такі виплати на користь працівника. Якщо зустрічна вимога до працівника полягає у відшкодуванні шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків, вона незалежно від її суми реалізується шляхом предявлення власником до працівника позову у межах річного строку з дня виявлення шкоди (ст.136 КЗпП). Інші вимоги власника до працівника не можуть бути взагалі задоволені, хоча б власник цілком своєчасно (п.1 частини першої ст.127 КЗпП) видав наказ про відрахування із заробітної плати працівникові товар у розстрочку.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів, повязаних із застосуванням ст.127 Кодексу законів про працю, суди мають враховувати, що:

1)вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у звязку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не повязані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору;

2)не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст.36, пунктах 1, 2, 5 ст.40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у звязку з виходом на пенсію.

Згідно ст.22 Закону України «Про оплату праці», субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Суд звертає увагу, що закон передбачає можливість відрахування із заробітної плати тільки у випадках, передбачених законодавством України та з працівників, які перебувають у трудових відносинах.

Судом зясовано, що відповідно до наказу начальника ГУ ДФС у Львівській області від 21.12.2015 року №408-о, підполковника податкової міліції ОСОБА_3 звільнено з податкової міліції в запас Збройних Сил України із постановкою на військовий облік за п.п.«б» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через хворобу) з 21.12.2015 року.

Більш того, суд зауважує, що у п.1. наказу начальника ГУ ДФС у Львівській області «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області» від 28.03.2016 року №288 зазначено про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області, відповідно до затверджених переліків змін до штатних розписів ГУ ДФС у Львівській області, а наказ видано щодо осіб, які перебувають в трудових відносинах з відповідачем на момент видачі цього наказу.

Тож, оскільки на момент видачі наказу 28.03.2016 року №288 позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем, відтак у відповідача були відсутні повноваження і компетенція на встановлення посадових окладів як ОСОБА_3, так і іншим особам, які не перебувають з ним у трудових відносинах й не займають жодних посад у штатних розписах Головного управління.

Водночас, суд зазначає, що для захисту трудових прав та законних інтересів працівників встановлено заборони на проведення відрахувань із виплат, які за своїм призначенням є гарантійними та компенсаційними.

Внаслідок прийняття наказу №288 від 28.03.2016 року було зменшено посадові оклади по відношенню до розміру посадових окладів, які встановлені в грудні 2015 року, тобто, на момент звільнення позивача з податкової міліції і на момент видачі грошового атестата, який було подано в Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області для нарахування пенсії.

При цьому, як досліджено судом, у результаті зменшення посадових окладів працівникам відповідача на підставі наказу №288 від 28.03.2016 року було проведено відповідний перерахунок, внаслідок чого, зокрема, у позивача виникла заборгованість по заробітній платі перед ГУ ДФС у Львівській області, яка станом на 31.03.2016 року становить 11 562,57 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав прийняття Головним управлінням ДФС у Львівській області наказу від 28.03.2016 року №288 в частині, що стосується позивача, а відтак, спірний наказ та дії відповідача по проведенню перерахунку посадових окладів та заробітної плати, внаслідок чого у позивача виникла перед ним заборгованість по заробітній платі є протиправними.

З огляду на те, що наказ і дії відповідача по проведенню перерахунку посадових окладів та заробітної плати є протиправними, тому слід зобовязати Головне управління ДФС у Львівській області відкликати грошовий атестат від 05.04.2016 року №12 з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та повідомити про дійсність грошового атестату від 05.01.2016 року №01.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Головним управлінням ДФС у Львівській області як субєктом владних повноважень не надано до суду достатніх й беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких базуються його рішення, висновки та заперечення, та ним не було спростовано доводів позивача.

Тож, за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому адміністративний позов належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління ДФС у Львівській області «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області» №288 від 28.03.2016 року в частині п.1.13. стосовно встановлення ОСОБА_3 посадового окладу, а саме: «В слідчому управлінні фінансових розслідувань: - ОСОБА_3 начальник першого відділу кримінальних розслідувань посадовий оклад 1 611,00 грн.».

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо проведення ОСОБА_3 перерахунку посадового окладу та заробітної плати, які мали місце після видачі начальником Головного управління ДФС у Львівській області наказу «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області» №288 від 28.03.2016 року, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі.

Зобовязати Головне управління ДФС у Львівській області відкликати грошовий атестат №12 від 05.04.2016 року з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та повідомити про дійсність грошового атестату №01 від 05.01.2016 року, виданого ОСОБА_3.

Присудити на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 653 (одна тисяча шістсот пятдесят три) грн. 63 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 26 грудня 2016 року.