Справа № 808/3372/16
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2016 рокусправа № 808/3372/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Ясенової Т.І. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр»

про зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов ОСОБА_1, в якому позивач просить: зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 включити позивача до реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по вкладам, що знаходяться на банківському рахунку № 9401 в сумі 1071,13 грн. в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» та банківському рахунку № 9402 в сумі 45000,00 грн. в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», та повідомивши про це Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити всі необхідні дії, що передбачені чинним законодавством України, для здійснення на користь позивача відшкодування коштів в сумі 46071,13 грн., що знаходяться на банківських рахунках в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський».

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 12.09.2014 між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договори № 980-015-000197632 від 02.03.2016 та № 980-015-000211557 від 28.03.2016, за умовами яких банк діяв в інтересах третьої особи за дорученням та отримав від позивача позику в розмірі 20000,00 грн. та 25000,00 грн. відповідно шляхом перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відкритий Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський».

На підставі постанови правління Національного банку України від 12.07.2016 року № 124-рш виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішено розпочати з 13.07.2016 до 12.07.2018 процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

Позивач дізнався про свою відсутність в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, що стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції вірно врахував приписи ч. 2 ст. 2 КАС України, згідно з якими до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Статтею1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів і має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 16.02.2016, ухваленій у складі колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах, а також в постанові від 15.06.2016, яка є обовязковою для адміністративних судів в силу приписів ст. 161 КАС України.

Окрім того, ухвалою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 01 листопада 2016 року відмовлено в розясненні постанови Верховного Суду України від 15 червня 2016 року за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвала ґрунтується на тому, що в ухвалі про розяснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, тоді як рішенням, яке просить розяснити Фонд (справа № 826/20410/14),закрито провадження у справі, а мотиви прийняття саме такого рішення викладені в його мотивувальній частині.

Таким чином, Верховний Суд України по суті підтвердив правову позицію, згідно з якою справи за позовом особи до Фонду гарантування вкладів та уповноваженої особи Фонду не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо підсудності вказаної справи адміністративному суду, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права з урахуванням правової позиції Верховного Суду України.

Доводи позивача щодо наявності ухвали Господарського суду м. Києва від 24.10.2016 у справі № 910/19037/16, якою суд відмовив у прийнятті до провадження аналогічного позову, суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими, адже рішення вказаного суду не є обовязковими для адміністративних судів, натомість рішення Верховного Суду України є обовязковими для всіх судів України відповідно до положень ст. 244-2 КАС України.

Також колегія суддів зазначає, що позивачем не надано докази оскарження вищевказаного рішення Господарського суду м. Києва в апеляційному та касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 160, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року в адміністративній справі № 808/3372/16 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 20 грудня 2016 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров