Справа № 335/7973/16-а
Суддя: Воробйов А. В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/7973/16-а 2-а/335/253/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

12 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Гончаренко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Никитенко Мирослави Валентинівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Никитенко М. В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У позовній заяві вказує, що постановою відповідача від 08.07.2016 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч.3 ст.122 КУпАП в розмірі 510 грн.. Відповідно до постанови, він, 08.07.2016 року о 14-00 годині, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1, здійснив стоянку в місці виїзду з прилеглої території, що створило перешкоду іншим транспортним засобам, чим порушив вимоги п. 15.9 (и) та 15.10 (а) ПДР.

З вказаною постановою він не згоден, вона не відповідає вимогам КУпАП.

Позивач просить постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.07.2016 року серії ДР №146772 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст.122 КУпАП в розмірі 510 гривень визнати незаконною та скасувати, а провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнала. В судовому засідання пояснила, що постанова винесена правомірно. Вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується письмовим поясненнями свідків, відеозаписом та іншими матеріалам. Просить в задоволенні позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою відповідача ДР №146772 від 08.07.2016 року на позвача накладено адміністративне стягнення за ч.3 ст.122 КУпАП в розмірі 510 грн..

Відповідно до постанови, він, 08.07.2016 року о 14-00 годині, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1, у м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України здійснив стоянку в місці виїзду з прилеглої території, що створило перешкоду іншим транспортним засобам, чим порушив вимоги п. 15.9 (и) та 15.10 (а) ПДР.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

За нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до 15.9 (и) ПДР зупинка забороняється: ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до п.15.10 (а) ПДР стоянка забороняється: у місцях, де заборонена зупинка.

З оглянутого у судовому засіданні диску із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивач здійснив стоянку, але з відеозапису не вбачається, що стоянку було здійснено в місті виїзду з прилеглої території, як це зазначено в постанові, так як візуально, можливо встановити, що автомобіль позивача було припарковано біля тротуару під кутом по вул. Незалежної України, поряд з іншими автомобілями. З відеозапису вбачається, що автомобіль було розташовано не в місті виїзду з прилеглої території.

Доказів того, що позивачем створено перешкоду іншим транспортним засобам, суду не надано. Посилання відповідача на письмові пояснення свідків, якім начебто було створено перешкоди щодо виїзду з прилеглої території, суд не бере до уваги, так як ці свідки в судовому засіданні не допитувались, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення не попереджались. Клопотань про допит свідків в суді, відповідачем не заявлялось.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного спливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності повинен бути наявним склад адміністративного правопорушення, тобто дія особи повинна бути протиправною, винною і відповідальність за правопорушення повинна бути передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем не в повному обсязі з'ясовані обставини справи, що призвело до необґрунтованого винесення постанови та притягнення до адміністративної відповідальності Позивача.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, постанови суду, оскільки відповідачем останні не спростовані, відповідач не довів належними в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються і повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії, бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач, їх не спростує, суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то така вимога задоволеною бути не може, оскільки відповідно до ст. 247 КУпАП закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не адміністративний суд, який перевіряє на правомірність винесену таким органом постанову.

Керуючись ст.ст. 158-163, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Никитенко Мирослави Валентинівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДР №146772 прийняту 08.07.2016 року інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Никитенко Мирославою Валентинівною про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Суддя: А.В. Воробйов