Справа № 810/4940/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4940/15 Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління державної фіскальної служби у Київській області Про скасування повідомлення-рішення з податку на прибуток підприємств, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволені позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у травні-червні 2015 року посадовою особою ДПІ в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 та підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну перевірку з питань дотримання ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" та ТОВ "Паллет-Ресурс" за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 11.06.2015 № 1262/10-16-22-01/05509659 (далі акт перевірки), в якому зафіксовано, що ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" під час декларування податкових зобов'язань за господарськими операціями з купівлі у ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" та ТОВ "Паллет-Ресурс" товарно-матеріальних цінностей та послуг не дотримано вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 135.1, 135.2 статті 135, пункту 137.1 статті 137, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 та пунктів 201.6, 201.7, 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за жовтень-грудень 2014 року на загальну суму 33602 грн. 00 коп. та завищення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за 2014 рік на суму 168010 грн. 00 коп.

При перевірці правильності декларування позивачем власних податкових зобов'язань за наведені вище звітні періоди відповідачем прийнято до уваги відомості, отримані від інших територіальних органів доходів і зборів про господарську діяльність контрагентів позивача ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" та ТОВ "Паллет-Ресурс" та про характер їх взаємовідносин з іншими суб'єктами господарювання по ланцюгу постачання.

Зокрема, контролюючий орган зважав на податкову інформацію, отриману відносно наведених вище юридичних осіб, стосовно: відсутності ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" та ТОВ "ДОНК" (контрагента ТОВ "Паллет-Ресурс") за податковою адресою; відсутності у ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" достатніх виробничих потужностей, працівників та інших основних засобів для забезпечення ведення фінансово-господарської діяльності в обсягах задекларованих ним показників; неподання ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" у ході контролюючого заходу первинних документів бухгалтерського обліку на підтвердження факту отримання товарів (послуг) та їх подальшої передачі контрагентам-покупцям; неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ "Паллет-Ресурс" у зв'язку з місцезнаходженням підприємства на території, непідконтрольній уряду України.

Посадовою особою відповідача під час проведення контролюючого заходу також встановлено, що товарно-транспортні накладні та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), складені за результатами виконання господарських зобов'язань між позивачем та ТОВ "Паллет-Ресурс" і ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С", заповнені з порушенням, відповідно, Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV.

Крім того, в ході позапланової виїзної документальної перевірки ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" відповідачем встановлено розбіжність у задекларованих показниках податкового кредиту та податкових зобов'язань контрагента позивача - ТОВ "Паллет-Ресурс" - з іншими суб'єктами господарювання по ланцюгу постачання.

Враховуючи вказані вище відомості, відповідач дійшов висновку про те, що контрагенти позивача ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" та ТОВ "Паллет-Ресурс" є юридичними особами з ознаками фіктивності, їх правочини з іншими суб'єктами господарювання, у тому числі і з позивачем, не спричинили жодних правових наслідків.

За таких обставин, відповідач вважає, що договори, за якими ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" та ТОВ "Паллет-Ресурс" зобов'язались надати позивачу послуги та передати товарно-матеріальні цінності, фінансово-господарські документи та податкову звітність складено сторонами правочинів без фактичного здійснення господарських операцій, а лише з метою незаконного одержання податкової вигоди у вигляді формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, та податкового кредиту на користь позивача.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 02.07.2015 № /2802 та 02.07.2015 № /2801, якими відповідно до приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 50403 грн. 00 коп., з яких: 33602 грн. 00 коп. за основним платежем; 16801 грн. 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, та здійснено коригування у сторону зменшення задекларованого позивачем розміру від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на суму 168010 грн. 00 коп.

Отримавши наведені вище рішення, позивач скористався наданим йому статтею 56 Податкового кодексу України правом на їх оскарження в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Головного управління ДФС у Київській області. Скаргу позивача рішенням Головного управління ДФС у Київській області від 11.09.2015 № 2442/10/10-36-10-01-04 залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області від 02.07.2015 № /2802 та 02.07.2015 № /2801 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями, прийнятими Державною податковою інспекцією в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суму витрат та податкового кредиту, задекларованих позивачем, у зв'язку з чим податкові повідомлення рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області від 02.07.2015 № /2802 та 02.07.2015 № /2801 є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що факт постачання ТОВ "Паллет-Ресурс" на користь позивача товарів та надання позивачу послуг з боку ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності; право на формування податкового кредиту підтверджується податковими накладними; складені сторонами правочинів первинні документи містять повну інформацію про поставлені товарно-матеріальні цінності, виконані роботи (надані послуги), їх кількісне та вартісне вираження; право на формування податкового кредиту підтверджується податковими накладними.

Крім того, з урахуванням видів діяльності позивача за КВЕД (виробництво паперу та картону, гофрованого паперу, паперової та картонної тари, паперових виробів господарсько-побутового та санітарно-гігієнічного призначення, а також оптова торгівля іншими товарами господарського призначення), досліджені судом первинні документи фінансового та податкового обліку позивача у сукупності свідчать про використання у власній господарській діяльності отриманих від ТОВ"Паллет-Ресурс" та ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" товарів та послуг, що у свою чергу підтверджує реальність виконання наведених вище операцій.

В силу приписів підпунктів 9.1.1, 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 та підпунктів 14.1.165, 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість належать до загальнодержавних податків, які нараховуються та сплачуються відповідно до норм розділів ІІІ та V цього Кодексу.

Згідно з приписами підпункту 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 розділу ІІІ Податкового кодексу України, платниками податку з числа резидентів є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Об`єктом оподаткування цим податком є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу (підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 150.1 статті 150 цього Кодексу, якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У свою чергу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Таким чином, понесені підприємством витрати, у разі їх відображення у належним чином оформлених первинних (розрахункових, платіжних та інших) документах, можуть бути віднесені до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Відповідно до підпункту 1 пункту 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України, для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 202 Податкового кодексу України).

Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, якщо платник податку на додану вартість придбав товари (роботи, послуги) для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, при цьому сплатив у складі вартості цих товарів (робіт, послуг) податок на додану вартість і це підтверджується належним чином оформленими податковими накладними, він має право віднести сплачені ним суми податку до складу податкового кредиту.

Колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з акта перевірки відповідачем факт отримання позивачем від ТОВ "Паллет-Ресурс" та ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" товарно-матеріальних цінностей і послуг та їх використання у господарській діяльності не перевірявся, безпосередньо аналіз поданих фінансово-господарських документів не здійснювався, а в акті лише відтворено отриману від інших органів доходів і зборів податкову інформацію стосовно господарської діяльності ТОВ "Паллет-Ресурс" та ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" та про характер взаємовідносин наведених суб'єктів господарювання з їх контрагентами постачальниками.

Так, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку; не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Обов'язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника. При цьому, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Що ж стосується відомостей стосовно відсутності у контрагента позивача - ТОВ "Транспортна компанія Скорпіон-С" достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів, то вони не можуть однозначно свідчити про невиконання цим суб'єктом договірних зобов'язань перед позивачем, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими суб'єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Крім того, товарно-транспортна накладна не є документом первинного податкового обліку, що фіксує факт здійснення господарських операцій, а відтак відсутність у ній певних відомостей, зокрема, щодо місцезнаходження вантажовідправника та вантажоодержувача, номеру посвідчення водія, повної інформації про вантажно-розвантажувальні операції за наявності інших первинних документів (видаткових накладних, договорів-заявок на перевезення вантажу, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунків-фактур, податкових накладних, тощо), які містять повну інформацію про товари (послуги), їх кількісне та вартісне вираження, не слугує беззаперечним доказом, що спростовує товарність операцій позивача і його контрагентів.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність факту реального здійснення операцій між позивачем та його контрагентами.

Крім цього, відповідачем не надано суду доказів щодо залучення позивача до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок відповідних господарських взаємовідносин позивача та його контрагентів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 23.12.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.