Справа № 237/1527/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ліпчанський С.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року справа № 237/1527/16-а

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.

секретар Челахова О.О.

за участю: позивач не зявився

представника відповідача ОСОБА_2, довіреність б/н від 22.12.2016 року,

третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4, угода б/н від 19.12.2016 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3058 від 12.11.2008 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Марїнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року у справі № 237/1527/16-а за позовом ОСОБА_5 до Богоявленської сільської ради Марїнського району Донецької області, третя особа ОСОБА_3 про скасування рішення ради,-

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2016 року ОСОБА_5 (далі позивач) звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з адміністративним позовом до Богоявленської сільської ради Марїнського району Донецької області (далі відповідач) про скасування рішення Богоявленської сільської ради від 25 лютого 2016 року № VI/49-4 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства на території Богоявленської сільської ради» у зв'язку із порушенням чинного законодавства під час його прийняття (а.с.3).

Ухвалою Марїнського районного суду Донецької області від 07 червня 2016 року залучено ОСОБА_3 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору по справі за позовом ОСОБА_5 до Богоявленської сільської ради про скасування рішення ради. (а.с.45)

Постановою Марїнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року в задоволені позову відмовлено з підстав необґрунтованості позовних вимог (а.с.171-173).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, що не враховано відповідачем під час прийняття спірного рішення.

В судове засідання позивач не зявився, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про участь у розгляді справи не заявлено.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність нез'явившегося позивача, який є апелянтом у справі, проти чого не заперечували інші учасники процесу.

Представник відповідача, третя особа на стороні відповідача із своїм представником заперечували проти доводів апеляційної скарги, наголошуючи на законності та обґрунтованості судового рішення. Крім того, зазначали, що спірним рішенням відповідача права та інтереси позивача взагалі не порушуються.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити в мотивувальній частині, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, підтверджено наявними матеріалами справи й не оспорюється сторонами наступне.

На засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, охорони навколишнього середовища та сільського господарства Богоявленської сільської ради 25 лютого 2016 року розглянуто клопотання громадянина ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Богоявленської сільської ради та прийнято протокол № 1, відповідно до якого рекомендовано сесії сільської ради надати необхідні дозволи згідно чинного законодавства.

25 лютого 2016 року Богоявленською сільською радою Мар'їнського району Донецької області прийнято рішення VI/49-4 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства на території Богоявленської сільської ради», яким надано дозвіл громадянину ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 42,800 га, в тому числі чисті рілля 19,0000 га., пасовище 23,8000 га., із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі в межах населеного пункту с. Богоявленка для ведення фермерського господарства та передачі їх в оренду терміном на 7 років.

Із зазначеним рішенням не погодився ОСОБА_5, звернувшись з позовом до суду про скасування рішення сільської ради.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття рішення сільською радою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства, що регулюється Конституцією України та нормами Земельного кодексу України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальної громади міста, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з ч.1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Порядок надання земельних ділянок у користування громадянам передбачений статтею 12 Земельного кодексу України, якою встановлено, що їх надання можливе лише за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які приймаються на підставі проекту землеустрою і особа, яка зацікавлена в одержанні в користування такої земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення повинна звернутися з клопотанням про надання такого дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради. Кабінету Міністрів України, Ради міністрів АР Крим, місцевої державної адміністрації.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк повинен розглянути клопотання цієї особи і дати дозвіл на розроблення такого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його паданні.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 9 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

З аналізу змісту вищевикладених норм чинного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність (користування) земельних ділянок, вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (користування) є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність (користування). При дотриманні заявником при подачі зави щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України, у уповноваженого органу відсутні законні підстави для встановлення будь-яких обмежень у надані зазначеного дозволу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено й підтверджено наявними матеріалами справи, що позивач, при зверненні з заявою про надання йому в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства, надав всі необхідні передбачені статтею 118 Земельного кодексу України документи, тобто виконав вимоги Закону.

В силу приписів статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не позбавлений права звернутись до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з заявою (клопотанням) про безоплатну передачу у власність (користування) земельної ділянки певного цільового призначення, а рішення відповідача є правомірним.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що у даному випадку позивачем не надано будь-яких доказів порушення відповідачем його прав, свобод або інтересів, саме спірним рішенням відповідача, яке є предметом розгляду у цій справі.

Згідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Отже, позивачем не доведено порушення його прав рішенням Богоявленської сільської ради, яке є предметом розгляду зазначеної справи, що не враховано судом першої інстанції при прийнятті судового рішення та є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість мотивувального висновку суду першої інстанції, проте такий помилковий висновок суду в цій частині не призвів до неправильного вирішення по суті справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування мотивувальної частини постанови.

На підставі викладеного, керуючись статтями 171, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Марїнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року у справі №237/1527/16-а - задовольнити частково.

Постанову Марїнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року у справі № 237/1527/16-а за позовом ОСОБА_5 до Богоявленської сільської ради Марїнського району Донецької області, третя особа ОСОБА_3 про скасування рішення ради змінити в частині обґрунтування мотивувальної частини постанови суду.

В іншій частині постанову Марїнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року у справі № 237/1527/16-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 21 грудня 2016 року. Повний текст постанови буде складений та підписаний у нарадчій кімнаті 23 грудня 2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді:

ОСОБА_6

ОСОБА_7