Справа № 2а-3539/10/1470
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року м. Київ К/800/17720/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Мойсюка М.І. (доповідач), Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області до відділу Державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У червні 2010 року Управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області (далі - УПФУ) звернулося з позовом до відділу Державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області та просило скасувати постанову від 5 травня 2010 року про відкриття виконавчого провадження та зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження з урахуванням положень статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення про стягнення штрафу з ОСОБА_4 в розмірі 850 гривень.

В обґрунтування позову посилалося на те, що відкриваючи виконавче провадження державний виконавець не врахував, що боржником своєчасно не сплачено суму штрафу, а тому з нього, з урахуванням положень статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) слід стягувати такий штраф у подвійному розмірі, чим порушив інтереси УПФУ, а тому просив задовольнити позов.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для їх скасування відсутні.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходили з того, що суб'єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуване рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що УПФУ виніс постанову від 14 квітня 2010 року №ПФ-14№5 про притягнення головного бухгалтера ВАТ «Снігурівське АТП-14830» ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, яка була передана до відділу Державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області для примусового її виконання.

Постановою Державного виконавця від 5 травня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП№19149644 про стягнення з ОСОБА_4 штрафу в розмірі 425 гривень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 24 Закону № 606-XIV Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

Статтею 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу.

З системного аналізу названих норм вбачається, що подвійний розмір штрафу державному виконавцю слід стягувати у випадку його несплати боржником в добровільному порядку у строк, встановлений державним виконавцем і лише після початку примусового виконання рішення.

Тобто, у державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови УПФУ від 14 квітня 2010 року №ПФ-14№5 щодо стягнення з ОСОБА_4 штрафу в розмірі 850 гривень.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Ю.К. Черпак