Справа № 607/12981/16-а
Суддя: Воробель Н. П.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2016 Справа №607/12981/16-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Воробель Н.П.,

за участі секретаря Зубко О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Тернополі про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у місті Тернополі, у якому заявляє вимоги визнання незаконними дій інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Тернополі рядового поліції ОСОБА_2 щодо складення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії АР № 260553 від 12 листопада 2016 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., і її скасування.

Аргументуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що спірну постанову вважає незаконною, оскільки доказів вчинення ним описаного у ній адміністративного правопорушення немає. В порушення вимог закону, посилання на такі докази у тексті цієї постанови відсутні. Також звертає увагу на те, що всупереч рішенню Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року поліцейський виніс вказану постанову на місці зупинки.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказані вимоги підтримав із зазначених у позові мотивів.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в м. Тернополі ОСОБА_3 у судовому засіданні позову не визнала, проти його задоволення заперечила, вказала, що спірна постанова відповідає вимогам закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне:

згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 260553 від 12 листопада 2016 року, ОСОБА_1 12 листопада 2016 року о 20 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки Suzuki Grand Vitara, н.з. ВО 2397 AP, та повертаючи з вулиці Живова у м. Тернополі на прилеглу територію, не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку (ліворуч), чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України.

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом ч. 1 ст. 7 КУпАП.

Ч. 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 9.2 (б) ПДР України визначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед поворотом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, а тому обовязок доказування правомірності рішення працівника поліції щодо винесення спірної постанови покладений саме на неї.

В порядку виконання такого свого обовязку, остання надала матеріали відеофіксації - відеозапис з камери № 00782, на яких відображені події, котрі у повній мірі підтверджують викладені у спірній постанові обставини, за яких ОСОБА_1 порушив ПДР.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/15 зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

І, уже після ухвалення даного рішення Конституційного Суду України, а саме 14 липня 2015 року, такий закон був прийнятий (Законом України № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»). Ним було внесено зміни до ст. 258 КУпАП і доповнено її частиною другою такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі». Внаслідок таких дій законодавця був розширений перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення.

Так, до них додались ті адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Розгляд вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП), віднесене до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП), а тому у разі його вчинення протокол про адміністративне правопорушення не складається, а, відповідно до вимог ч. 4 ст. 258 КУпАП на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Неспроможними є і пояснення позивача про те, що у спірній постанові протиправно не зазначено доказів, на підставі яких вона прийнята, оскільки:

у пункті 24 своєї Постанови № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Пленуму Верховного Суду України розяснив, що: «Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.»

Отож обовязок зазначати у постанові докази на підставі яких вона прийнята, має місце лише тоді, коли вона винесена суддею, а не інспектором поліції, чи іншим субєктом, наділеним правом ухвалювати такі документи.

В оскаржуваній постанові, відповідно до вимог ст. 284 КУпАП, зазначено про відеозапис з камери № 00782.

Таким чином, судом не встановлено факту порушення поліцейським вимог закону при винесенні спірної постанови, а тому вона законна і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 70, 71, 94, 122, 158 - 163, 1712 КАС України, ч. 2 ст. 122, ст. 245, ч. 1 ст. 247, 251, ч. 1 ст. 254, 280, 293 КУпАП, п. 9.2 (б) ПДР, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10 жовтня 2001 р., суд,

постановив:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на дану постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання її копії до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуюча суддяОСОБА_4