Справа № 607/8885/16-а
Суддя: Братасюк В. М.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2016 Справа №607/8885/16-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Братасюка В.М.

за участю секретаря Чичкевич О.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним рішення про припинення виплати пенсії з 01.02.2016 року, зобов'язання ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 01.02.2016 року відновити виплату позивачу пенсію за вислугу років, та визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про «переплату» їй пенсії за період з 07.11.2015року по 31.01.2016року (за винятком 3 діб) та зобовязання повернути вказану «переплату» пенсійної виплати.

В обґрунтування вимог посилається на те, що вона є пенсіонером МВС України та з квітня 2014року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Наказом МВС України від 30.07.2014 року № 1451 о/с вона була призначена на посаду завідувача сектору юридичного забезпечення УМВС України в Тернопільській області (державним службовцем), з якої звільнена 06.11.2015 року в звязку з переведенням на роботу в інше відомство. Наказом Національної поліції України від 07.11.2015 року № 28 о/с призначена на аналогічну посаду в ГУНП в Тернопільській області, де працює до цього часу. Пенсію вона отримувала включно до січня 2016 року. Разом з тим, ОСОБА_3 управлінням Пенсійного Фонду в Тернопільській області у лютому 2016 року їй надіслано листа, яким повідомлено, що з 01.02.2016 року їй припинено виплату пенсії, з посиланням на Закон України від 24.12.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Крім того, даним листом повідомлено, з посиланням на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015року, що вона повинна повернути зайво виплачену пенсію за листопад 2015 - січень 2016 року, за винятком 3 днів з 29 по 31 грудня 2015 року.

Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки вони грубо порушують норми Конституції України та цілий ряд інших Законів.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.12.2016 року залишено без розгляду позов в частині вимог за період з 01.02.2016 року по 09.02.2016року про зобовязання ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України Тернопільської області поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, на підставі ст.100 КАС України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові та додаткових обґрунтуваннях до позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у письмовому запереченні відносно позову.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав:

ОСОБА_4 є пенсіонером, їй призначена пенсія з квітня 2014 року за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Наказом МВС України від 30.07.2014 року № 1451 о/с ОСОБА_4 була призначена на посаду завідувача сектору юридичного забезпечення УМВС України в Тернопільській області (державним службовцем), з якої звільнена 06.11.2015 року в звязку з переведенням на роботу в інше відомство.

Наказом Національної поліції України від 07.11.2015 року № 28 о/с ОСОБА_4 призначена на аналогічну посаду в ГУНП в Тернопільській області, де працює до цього часу.

Судом встановлено, ОСОБА_4 перебуває на посаді державного службовця в ОСОБА_3 управлінні Національної поліції в Тернопільській області від 07.11.2015року.

З 01.02.2016року ОСОБА_5 управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не виплачує пенсію ОСОБА_4 посилаючись на те, що вона працює на посаді державного службовця в ОСОБА_3 управлінні Національної поліції в Тернопільській області і відповідно до Закону України від 02.03.2015 № 213 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", а в подальшому Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", передбачено, що тимчасово при працевлаштуванні на держаній службі у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, в подальшому з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року виплата пенсії призупиняється.

Згідно Закону України від 02.03.2015 № 213 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набрав чинності з 01.04.2015, внесені зміни до ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка має назву „Виплата пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку), а саме передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи па посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу". "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

Пункт 2 Прикінцевих положень наведеного закону зазначає, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Відповідно до Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" продовжено особливий період невиплати пенсій, а саме визначено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Як зазначає відповідач, позивача повідомлено, що після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється.

З системного аналізу норм щодо припинення виплати пенсії Законів України № 911-VIII від 24.12.2015р. та № 213-VIII від 02.03.2015р. вбачається, що припинення виплати пенсії відповідно до Закону України № 911 - VIII від 24.12.2015р. пов'язане з перебуванням особи на посаді та на умовах передбачених зокрема Законом України "Про державну службу" та не пов'язане з правом особи на призначення спецпенсії у зв'язку з перебуванням на відповідній посаді, як це визначено Законом № 213 -VIII від 02.03.2015р., а тому підстави припинення виплати пенсії пов'язані з перебуванням на відповідній посаді - різні.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року встановлено, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, ОСОБА_3 управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, ОСОБА_6 національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій та статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Однак, посада ОСОБА_1С не відноситься до переліку посад, зазначених у п. 3 Прикінцевих положень Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 641 "Про утворення Національної поліції України" Національна поліція України утворена як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно з п.14 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 28.10.2015 № 877, Національна поліція є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Структура Міністерства внутрішніх справ України затверджена ст. 1 Закону України "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України" і не містить такого органу, як Національна поліція України.

З наведеного вбачається, що Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, юридичною особою публічного права і не входить до структури Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 5 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

16.09.2015року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ". Пунктом 1 вказаної постанови передбачено утворення, як юридичних осіб публічного права, територіальних органів Національної поліції. Пунктом 2 цієї ж постанови передбачена ліквідація, як юридичних осіб публічного права, територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

З вище наведеного вбачається, що має місце ліквідація однієї юридичної особи без переходу прав і обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припинення всіх прав і обов'язків територіальних органів Міністерства внутрішніх справ без визначення правонаступників.

Відповідно до статті 4-1 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" дія цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені зокрема до категорій ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції.

Вказаний закон розмежовує ветеранів військової служби, та ветеранів органів внутрішніх справ та відносить їх до різних категорій.

Відповідно до Закону України № 911 -VIII від 24.12.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" продовжено особливий період невиплати пенсій, а саме визначено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З системного аналізу наведених нормативних актів вбачається, що ветерани військової служби та ветерани органів внутрішніх справ навіть за умови однакового порядку надання статусу, видів та умов соціального захисту - не тотожні поняття, оскільки сфери діяльності осіб яким встановлені вказані статуси - різні.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд. Таким чином, Верховна ОСОБА_6 України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обовязковість застосування національними судами України норм Конвенції.

Європейський суд з прав людини і рішеннях Пічкур проти України» від 07.11.2013 року заява №10441/06, та «ОСОБА_7 проти України» від 03.06.2014 року заява №43331/12, зазначає «що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі (див., наприклад, ухвалу від 15 березня 2001 року у справі «Амола проти Фінляндії» (Aunola v. Finland), заява № 30517/96). «Вимога» може становити «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі ««Stran Greek Refineries» та ОСОБА_8 проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), п. 59, Series A № 301?B). Отже, зменшення або припинення достатньою мірою встановлених пільг може становити втручання у мирне володіння майном (див. рішення від 19 червня 2012 року у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), заява № 17767/08, п. 72).».

При цьому «У цій справі, з огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мине володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «ОСОБА_9 Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ECHR 2000?XII).

1. У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

2. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі «ОСОБА_10 Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії» (Da Conceicao Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).» («ОСОБА_7 проти України» від 03.06.2014 року заява №43331/12).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області діяв на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, яким продовжено особливий період невиплати пенсій в зв'язку з запровадженням особливого порядку виплати пенсій працюючим пенсіонерам, а не на підставі свого рішення (розпорядження).

Що стосується позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування повідомлення вимоги ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про «переплату» їй пенсії за період з 07.11.2015року по 31.01.2016року (за винятком 3 діб) та зобовязання повернути вказану «переплату» пенсійної виплати, то суд зауважує, що згідно ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В силу пункту першого частини 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналізуючи правову природу спірного повідомлення вимоги про повернення помилково виплаченої суми пенсії, суд вважає даний документ, листом виключного інформаційного характеру, котрий підлягає лише розгляду та оцінці отримувачем ( в даному випадку ОСОБА_1С.), однак не підлягає до безумовного виконання, оскільки стягнення безпідставно набутої пенсійної виплати проводиться виключно в судовому порядку, в порядку цивільного судочинства.

Відтак спірне повідомлення вимоги не є рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень в розумінні ст. 17 КАС України, котре порушує будь яке право позивачки.

За таких обставин, враховуючи зміни в законодавстві, яким врегульовано відносини в сфері пенсійного забезпечення, припинення виплати пенсії ОСОБА_4 відповідачем є правомірним, підстави для нарахування та виплати їй пенсії відсутні, а отже в задоволенні заявлених вимог позивача слід відмовити.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 158, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Законами України від 02.03.2015 року «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»,від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Рішеннями ЄСПЛ «ОСОБА_7 проти України» від 03.06.2014 року заява №43331/12, та «Пічкур проти України» від 07.11.2013 року заява №10441/06, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним рішення про припинення виплати пенсії з 10.02.2016 року, зобов'язання ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 10.02.2016 року відновити виплату позивачу пенсію за вислугу років, та визнання протиправним і скасування рішення ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобовязання ОСОБА_1 повернути пенсійну виплату - відмовити.

Постанова набирає законної сили через десять днів з дня її проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Головуючий суддяОСОБА_11