Справа № 2а-6323/11/1370
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2016 р. м. Київ К/800/59692/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 у справі №2а-6323/11/1370 (№130601/11/9104) за позовом Дочірнього підприємства «Датський текстиль» Компанії «ПВН Холдінг А/С» до Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013, позовні вимоги Дочірнього підприємства «Датський текстиль» Компанії «ПВН Холдінг А/С» до Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.04.2011 №.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Сокальська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області 22.11.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 02.12.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Податкового кодексу України, пунктів 7.1, 7.3 статті 7, підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8, підпункту 9.11.3 пункту 9.11 статті 9, підпункту 16.3.2, підпункту 16.3.5 пункту 16.3 статті 16, пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», частини третьої статті 86, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Сокальському районі Львівської області проведено планову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «Датський текстиль» Компанії «ПВН Холдінг А/С» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 по 30.09.2010, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.09.2010.

Перевіркою встановлено порушення норм податкового законодавства по податку з доходів фізичних осіб, а саме: підпункту 8.1.1 пункту 8.1 з урахуванням пунктів 1.3, 1.15, підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1, підпункту 9.11.3 пункту 9.11 статті 9, пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати працівників-нерезидентів.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Сокальському районі Львівської області складено акт від 05.01.2011 №3/2301/31588791 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.01.2011 №/0, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 315854,10грн., у тому числі основний платіж - 252683,28грн., штрафні (фінансові) санкції - 63170,82грн.

Рішенням Державної податкової адміністрації у Львівській області від 01.04.2011 №8884/10/25-005/693 скасовано податкове повідомлення рішення від 18.01.2011 №/0 в частині 5018,98грн. основного платежу та 1254,75грн. штрафних (фінансових) санкцій, а в іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

У зв'язку з викладеним Державною податковою інспекцією у Сокальському районі Львівської області прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.04.2011 №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 309580,37грн., у тому числі основний платіж - 247664,30грн., штрафні (фінансові) санкції - 61916,07грн.

Як встановлено судами попередніх інстанцій висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на тому, що позивач, здійснюючи свою діяльність з залученням працівників - іноземних громадян, неправомірно застосував ставку податку до доходів, нарахованих таким іноземним громадянам, у розмірі 15% замість 30%.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що іноземні громадяни - працівники позивача мали право на постійне проживання та постійно проживали на території України у періоді, що перевірявся, а тому вони є фізичними особами-резидентами в розумінні положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Проте, суд касаційної інстанції з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не погоджується та вважає їх помилковими з наступних підстав.

Платниками податку відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» є резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи; нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України.

Згідно з підпунктом «д» пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до доходу з джерелом його походження з України відноситься будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати, нарахованих (виплачених, наданих) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця, незалежно від того, чи є такий працедавець резидентом або нерезидентом, а також заробітної плати, нарахованої особі за здійснення роботи за наймом у складі екіпажу (команди) транспортного засобу, який перебуває за межами території України, її територіальних вод (виключної економічної зони), у тому числі на якірних стоянках, та належить резиденту на правах власності або перебуває у його тимчасовому (строковому) користуванні та/або є зареєстрованим у Державному судновому реєстрі України чи Судновій книзі України.

Відповідно до підпункту 9.11.1 пункту 9.11 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» доходи з джерелом їх походження з України, що нараховуються (виплачуються, надаються) на користь нерезидентів, підлягають оподаткуванню за правилами, встановленими для резидентів, з урахуванням особливостей, визначених окремими нормами цього Закону.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2, 7.4 цієї статті.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної пунктом 7.1 цієї статті, від об'єкта оподаткування, нарахованого як виграш чи приз (крім у державну лотерею у грошовому виразі) на користь резидентів або нерезидентів, та від будь-яких інших доходів, нарахованих на користь нерезидентів - фізичних осіб, за винятком доходів, визначених у підпункті 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 цього Закону.

Згідно з підпунктом 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» якщо зазначені у підпункті 9.11.1 цього пункту доходи виплачуються нерезиденту резидентом - фізичною або юридичною особою, то такий резидент вважається податковим агентом такого нерезидента стосовно таких доходів. При укладенні договору з нерезидентом, умови якого передбачають отримання таким нерезидентом доходу з джерелом його походження з України, резидент зобов'язаний зазначити у такому договорі ставку податку, яка буде застосована до таких доходів.

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

При цьому іноземці або особи без громадянства мають підтверджувати свій резидентський статус. Вони можуть самостійно визначити статус податкового резидента України шляхом звернення до податкового органу за місцем реєстрації в органах внутрішніх справ із відповідною заявою фізичної особи - іноземця про самостійне визначення резидентського статусу, форма якої встановлена наказом Державної податкової адміністрації України від 05.10.2004 №581 «Про затвердження примірних форм Заяви фізичної особи - іноземця про самостійне визначення резидентського статусу та Повідомлення працедавця про самостійне визначення фізичною особою - іноземцем резидентського статусу».

Статус податкового резидента України таких іноземців чи осіб без громадянства підтверджується довідкою податкового органу, виданою відповідно до зазначеного наказу.

При отриманні фізичною особою резидентського статусу шляхом звернення до податкового органу і отримання від нього відповідної довідки, резидентський статус визначається на звітний податковий період (рік), а отже підтвердження свого резидентського статусу має здійснюватися такими особами щорічно, з податкового періоду, в якому іноземець отримав довідку.

Одним із критеріїв визначення резидентського статусу відповідно до пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» є перебування іноземного громадянина на території України не менше 183 днів протягом періоду або періодів податкового року.

Перебування в України протягом 183 днів дає іноземцю право на звернення до податкового органу із заявою щодо видачі ним довідки-повідомлення, передбаченої Державної податкової адміністрації України від 05.10.2004 №581.

У разі набуття іноземцем статусу податкового резидента України іноземний дохід, отриманий такою особою з джерел за межами України, є об'єктом оподаткування і сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача.

Таким чином, у разі набуття нерезидентом статусу податкового резидента України (отримання відповідної довідки) доходи, одержані ним від працедавця за виконання трудової функції (заробітна плата), оподатковуються у загальному порядку, встановленому Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», за ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7 цього Закону (15%). Якщо іноземець не виявив бажання підтвердити свій резидентський статус та не отримав довідки, яка є обов'язковою для підтвердження такого статусу, то його заробітна плата оподатковується за ставкою у розмірі 30%.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем було застосовано ставку у розмірі 15% до доходів, виплачених його працівникам - іноземцям у періоді, що перевірявся, без наявності довідки-повідомлення про підтвердження такими працівниками свого резидентського статусу.

За таких обставин, визначення позивачу до сплати податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на підставі податкового повідомлення-рішення від 20.04.2011 № є правомірним.

Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову є необґрунтованим.

За таких обставин, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2011 та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 у справі №2а-6323/11/1370 (№130601/11/9104) скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ І.Я. Олендер