Справа № 804/1591/16
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2016 рокусправа № 804/1591/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача-1: ОСОБА_4,

представника відповідача-2: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області та Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Союзенергомаш до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2016р..

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2016р.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2016р..

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2016р.

Визнано незаконним та скасовано рішення № від 02.03.2016р. про застосування штрафних санкцій за нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перахування) єдиного внеску.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачами (Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області та Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області) подано апеляційні скарги, згідно яких просять скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилаються на те, що в період з 21.01.2016 року по 10.02.2016 року була проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 22.05.2012 року по 31.12.2014 року. За результатами перевірки складено акт, яким виявлені порушення. На підставі акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість, збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток, збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, визначено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб; прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

У судовому засіданні представник відповідачів підтримав доводи апеляційних скарг, просить апеляційні скарги задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що вважає, що позивач маніпулює податковою звітністю та неправомірно формує податковий кредит з метою уникнення оподаткування.

Представники позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Вважають висновки акта перевірки помилковими, а доводи апеляційних скарг відповідачів необґрунтованими.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведено планову виїзну перевірку ТОВ Союзенергомаш з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, укладення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 18.05.2012р. по 31.12.2014р., правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування за період з 18.05.2012р. по 31.12.2014р., війського збору за період з 03.08.2014р. по 31.12.2014р.

За результатами перевірки 17.02.2016 року складено Довідку №5 у висновку якої зазначено про встановлення наступних порушень:

1. абз. а п.176.2 ст.176, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно сплачено до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 170433,96 грн., у тому числі: за квітень 2014 року у розмірі 42036,05 грн., за травень 2014 року у розмірі 38245,92 грн., за червень 2014 року у розмірі 41890,91 грн., за жовтень 2014 року у розмірі 48261,08 грн.;

2. п.п.1.6 п.16 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно сплачено до бюджету військовий збір за жовтень 2014 року на загальну суму 5322,26 грн.;

3. п.п. 1) п.2 ст.6, п.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, в результаті чого несвоєчасно сплачено до бюджету єдиний внесок у 2014 році на загальну суму 1044111,08 грн., у тому числі: за квітень 2014 року у розмірі 138720,11 грн., за травень 2014 року у розмірі 134984,04 грн., за червень 153525,47 грн., за липень 157551,74 грн., за серпень 2014 року 149626,26 грн., за вересень 2014 року 159087,75 грн., за жовтень 2014 року 150615,71 грн.

Також в період з 21.01.2016р. по 10.02.2016р. Лівобережній ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ Союзенергомаш з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 22.05.2012р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 22.05.2012р. по 31.12.2014р..

За результатами перевірки 17.02.2016 року складено акт №77/04-36-14-13/38141333 у висновку якого зазначено про встановлення наступних порушень:

1. п.п.14.1.27, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 1008350 грн. за 2014 рік;

2. п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення рядка 19 відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду декларації з ПДВ у сумі 730397 грн., в тому числі по періодам: жовтень 2014 року 364444 грн., листопад 2014 року 26316 грн., грудень 2014 року 339637 грн.;

3. п.2.11 гл.2 Положення Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затверджених постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. №637, видача готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів у сумі 305000,00 грн.;

4. абз. а п.176.2 ст.176, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно сплачено до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 170433,96 грн., у тому числі: за квітень 2014 року у розмірі 42036,05 грн., за травень 2014 року у розмірі 38245,92 грн., за червень 2014 року у розмірі 41890,91 грн., за жовтень 2014 року у розмірі 48261,08 грн.;

5. п.п.1.6 п.16 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчаснос сплачено до бюджету військовий збір за жовтень 2014 року на загальну суму 5322,26 грн.;

6. п.п. 1) п.2 ст.6, п.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, в результаті чого несвоєчасно сплачено до бюджету єдиний внесок у 2014 році на загальну суму 1044111,08 грн., у тому числі: за квітень 2014 року у розмірі 138720,11 грн., за травень 2014 року у розмірі 134984,04 грн., за червень 153525,47 грн., за липень 157551,74 грн., за серпень 2014 року 149626,26 грн., за вересень 2014 року 159087,75 грн., за жовтень 2014 року 150615,71 грн.

На підставі акта перевірки від 17.02.2016р. №77/04-36-14-13/38141333 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2016р. про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у сумі 730397 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2016р. про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств за основним платежем в розмірі 1008350 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 252087,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2016р. про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 127536,65 грн. за штрафними санкціями та нараховано пені у сумі 898,36 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2016р. про визначення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1330,57 грн. за штрафними санкціями та нараховано пені у сумі 7,35 грн..

Також 02.03.2016р. ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перахування) єдиного внеску у розмірі штрафу 104411,10 грн. та пені 14456,82 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України, Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В ході проведеної перевірки позивача встановлено порушення вимог податкового законодавства за період липень 2015 року.

Порядок оподаткування прибутку підприємств визначений розділом ІІІ Податкового кодексу України.

Так, згідно із п.134.1 ст.134 ПК України у цьому розділі обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Пунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлювалося, що до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.

Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно норм Податкового кодексу України необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.

Однак, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість слід з'ясовувати, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Слід зазначити, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Із змісту статті 9 цього Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, судом першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

Слід зазначити, що предметом перевірки були взаємовідносини позивача (ТОВ Союзенергомаш), з контрагентами: ПП Веста Метаопт, ПП Муксун, ПП Абсолют Транс, ПП Крі Сталь.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ "Союзенергомаш" (покупець), з однієї сторони та ПП Веста Метаопт (продавець), з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу від 28.08.2014 року №50, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар (відливка Ст20, круг і т.д.) в асортименті, кількості та строки, по ціні та з якісними характеристиками, які узгодженні сторонами в даному договорі і накладних, які є не від'ємними частинами до даного договору. Товар належить продавцю на праві власності та вільне від прав третіх осіб. В тому числі була укладена додаткова угода від 22.12.2014 року.

На виконання умов договору позивачу поставлено товар (відливка, електропровід, круг в асортименті), про що свідчать виписані на адресу покупця рахунки-фактури та видаткові накладні №2212 від 01.09.2014р., №2213 від 01.09.2014р., №2240 від 02.09.2014р., №2547 від 15.09.2014р., №2548 від 15.09.2014р., №2291 від 01.10.2014р., №2992 від 01.10.2014р., №3012 від 02.10.2014р., №3034 від 03.10.2014р., №3033 від 03.10.2014р., №3264 від 16.10.2014р., №3325 від 20.10.2014р., копії яких наявні в матеріалах справи.

За наслідками проведеної господарської операції ПП Веста Метаопт на адресу позивача було виписано податкові накладні №2212 від 01.09.2014р., №2213 від 01.09.2014р., №2240 від 02.09.2014р., №2547 від 15.09.2014р., №2548 від 15.09.2014р., №2291 від 01.10.2014р., №2992 від 01.10.2014р., №3012 від 02.10.2014р., №3034 від 03.10.2014р., №3033 від 03.10.2014р., №3264 від 16.10.2014р., №3325 від 20.10.2014р. на загальну суму 1795546,93 грн. (ПДВ 299285 грн.).

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних.

Транспортування товару здійснено ТОВ "Союзенергомаш" автомобілем НОМЕР_1, Концерном Союзенерго автомобілем НОМЕР_2, про що свідчать товарно-транспорті накладні до кожної партії товару.

Між ТОВ "СОЮЗЕНЕРГОМАШ" (покупець), з однієї сторони та ПП "АБСОЛЮТ ТРАНС" (продавець), з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу від 01.10.2014 року №57, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар (круг, лист, труба і т.д.) в асортименті, кількості та строки, по ціні та з якісними характеристиками, які узгодженні сторонами в даному договорі і накладних, які є не від'ємними частинами до даного договору. Товар належить продавцю на праві власності та вільне від прав третіх осіб.

На виконання умов договору позивачу поставлено товар (відливка, електропровід, круг в асортименті), про що свідчать виписані на адресу покупця рахунки-фактури та видаткові накладні №2174 від 27.10.2014р., №3683 від 08.12.2014р., №3925 від 15.12.2014р., №3327 від 27.11.2014р., копії яких наявні в матеріалах справи.

За наслідками проведеної господарської операції ПП "АБСОЛЮТ ТРАНС" на адресу позивача було виписано податкові накладні №2174 від 27.10.2014р., №3683 від 08.12.2014р., №3925 від 15.12.2014р., №3327 від 27.11.2014р. на загальну суму 1614966,18 грн. (ПДВ 269161,03 грн.).

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних.

Транспортування товару здійснено ТОВ "Союзенергомаш" автомобілем НОМЕР_1, Концерном Союзенерго автомобілем НОМЕР_2, про що свідчать товарно-транспорті накладні до кожної партії товару.

Між ТОВ "СОЮЗЕНЕРГОМАШ" (покупець), з однієї сторони та ПП "КРИСТАЛЬ" (продавець), з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу від 01.10.2015 року №55, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар в асортименті, кількості та строки, по ціні та з якісними характеристиками, які узгодженні сторонами в даному договорі і накладних, які є не від'ємними частинами до даного договору. Товар належить продавцю на праві власності та вільне від прав третіх осіб.

На виконання умов договору позивачу поставлено товар (відливка, електропровід, круг в асортименті), про що свідчать виписані на адресу покупця рахунки-фактури та видаткові накладні №826 від 20.10.2014р., №902 від 27.10.2014р., №1338 від 27.11.2014р., №1580 від 15.12.2014р., копії яких наявні в матеріалах справи.

За наслідками проведеної господарської операції ПП "КРИСТАЛЬ" на адресу позивача було виписано податкові накладні №826 від 20.10.2014р., №902 від 27.10.2014р., №1338 від 27.11.2014р., №1580 від 15.12.2014р. на загальну суму 1684041,00 грн. (ПДВ 280673,10 грн.).

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних.

Транспортування товару здійснено ТОВ "Союзенергомаш" автомобілем НОМЕР_1, Концерном Союзенерго автомобілем НОМЕР_2, про що свідчать товарно-транспорті накладні до кожної партії товару.

Між ТОВ "СОЮЗЕНЕРГОМАШ" (покупець), з однієї сторони та ПП "МУСКУН" (продавець), з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу від 28.08.2014 року №49, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар (відливка, поковка, проволока, електроди і т.д.) в асортименті, кількості та строки, по ціні та з якісними характеристиками, які узгодженні сторонами в даному договорі і накладних, які є не від'ємними частинами до даного договору. Товар належить продавцю на праві власності та вільне від прав третіх осіб. В тому числі була укладена додаткова угода від 22.12.2014 року.

На виконання умов договору позивачу поставлено товар (відливка, електропровід, круг в асортименті), про що свідчать виписані на адресу покупця рахунки-фактури та видаткові накладні №6398 від 01.09.2014р., №6451 від 02.09.2014р., №6450 від 02.09.2014р., №6815 від 11.09.2014р., №6816 від 11.09.2014р., №6817 від 11.09.2014р., №6818 від 11.09.2014р., №6819 від 11.09.2014р., №7545 від 01.10.2014р., №7597 від 02.10.2014р., №7646 від 03.10.2014р., №7647 від 03.10.2014р., №8214 від 20.10.2014р., №8472 від 27.10.2014р., №9725 від 27.11.2014р., №10448 від 15.12.2014р., №10449 від 15.12.2014р., №10603 від 18.12.2014р., копії яких наявні в матеріалах справи.

За наслідками проведеної господарської операції ПП "МУСКУН" на адресу позивача було виписано податкові накладні №6398 від 01.09.2014р., №6451 від 02.09.2014р., №6450 від 02.09.2014р., №6815 від 11.09.2014р., №6816 від 11.09.2014р., №6817 від 11.09.2014р., №6818 від 11.09.2014р., №6819 від 11.09.2014р., №7545 від 01.10.2014р., №7597 від 02.10.2014р., №7646 від 03.10.2014р., №7647 від 03.10.2014р., №8214 від 20.10.2014р., №8472 від 27.10.2014р., №9725 від 27.11.2014р., №10448 від 15.12.2014р., №10449 від 15.12.2014р., №10603 від 18.12.2014р. на загальну суму 1627776,68 грн. (ПДВ 271296,11 грн.).

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних.

Транспортування товару здійснено ТОВ "Союзенергомаш" автомобілем НОМЕР_1, Концерном Союзенерго автомобілем НОМЕР_2, про що свідчать товарно-транспорті накладні до кожної партії товару.

Розрахунок за укладеними договорами здійснено у безготівковій формі, що підтверджено картками рахунку 631.

Слід взяти до уваги, що підприємство є кінцевим споживачем придбаної продукції і використовує її у власному виробництві. Матеріали справи містять лімітні картки витрат та списання матеріалів за період, що перевірявся, накладні на внутрішнє переміщення ТМЦ, акти про використання матеріалів, накладні на випуск виробів з виробництва.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції висновок податкового органу про безтоварність укладення вище наведених угод ґрунтується на інформації щодо формування податкового кредиту саме контрагентами позивача за рахунок інших контрагентів по ланцюгу постачання, в перевіряемому періоді, в тому числі відповідно до отриманої податкової інформації від ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська, ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська, без будь-якого посилання на відсутність первинних документів або їх недоліки, та обґрунтовані наявною інформацією відносно контрагента-постачальника ТОВ Вереза.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, щодо придбання товару позивачем у контрагентів, слід зазначити, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Також, слід зазначити, що придбання контрагентами позивача інших товарів, в періоді що перевірявся, ніж ті які було реалізовано позивачу в періоді, що перевірявся, також не є підставою для визнання угод не дійсними, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів відповідачем до суду не надано щодо не можливості придбання таких товарів контрагентами в інший податковий період.

З цього приводу слід взяти до уваги статтю 61 Конституції України, згідно якої юридична відповідальність має індивідуальний характер, таким чином позивач не має нести відповідальність за порушення допущенні його контрагентами.

З приводу недоліків товарно-транспортних накладних, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно зазначив наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Отже, ТТН призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Разом з цим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників), при цьому товарно-транспортні накладні надані до перевірки та до суду, а окремі недоліки не можуть бути самостійною підставою для визнання угод не дійсними.

Порушення вимог податкового законодавства з боку контрагента чи третьої особи тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру такого доходу, у звязку з чим висновки контролюючого органу про заниження суми податку на додану вартість за господарськими відносинами з контрагентом ТОВ «Вереза» є безпідставними.

Відповідачем також не було надано суду належних документальних доказів відсутності у ПП Веста Метаопт, ПП Муксун, ПП Абсолют Транс, ПП Крі Сталь спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання вказаних спірних правочинів, зокрема того, що ПП Веста Метаопт, ПП Муксун, ПП Абсолют Транс, ПП Крі Сталь не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що реєстрація платником податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку.

Статтею 4 Податкового кодексу України серед основних засад податкового законодавства України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

У зв'язку із цим презюмується, що дії та рішення платника податків вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірними.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог до оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування таких обставин. Проте, відповідачем таких доказів суду надано не було.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що окремі недоліки первинних документів, про які йдеться в акті перевірки, не є достатньою підставою для визнання господарських операцій такими, що реально не відбулися. Наявними в матеріалах справи документами підтверджується фактичне виконання контрагентами позивача ПП Веста Метаопт, ПП Муксун, ПП Абсолют Транс, ПП Крі Сталь зобов'язань за укладеними договорами.

Отже, позивачем був повністю доведений факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відтак, обставинами, встановленими під час розгляду справи, спростовано висновки перевірки щодо заниження податку на прибуток всього на суму 1008350 грн. за 2014 рік та завищення рядка 19 відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду декларації з ПДВ у сумі 730397 грн., в тому числі по періодам: жовтень 2014 року 364444 грн., листопад 2014 року 26316 грн., грудень 2014 року 339637 грн..

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за зазначених умов, податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2016р. та податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2016р. є такими, що прийняті податковим органом протиправно, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 8 ст.9 наведеного закону платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

В акті перевірки зазначено, що порушення вимог Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та його заниження на загальну суму 1044111,08 грн., виникло у звязку з затримкою сплати до бюджету єдиного внеску у 2014 році на загальну суму 1044111,08 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що Товариство Союзенергомаш у період з 22.05.2012р. по 27.11.2014р., тобто у періоді, що перевірявся, перебувало на податкову обліку в ДПІ у м.Северодонецьку ГУ ДФС у Луганській області, відповідно до місця реєстрації та здійснення господарської діяльності.

02.09.2014р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", який набув чинності 15.10.2014р. Відповідно до ст.1 зазначеного Закону територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014р. № 405/2014.

30.10.2014р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. № 1053-р до зазначених пунктів належить м.Северодонецьк Луганської області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015р. Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України визнано таким, що втратило чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 та затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а саме: згідно з додатком до зазначених пунктів належить м.Северодонецьк Луганської області.

Статтею 10 наведеного закону встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

06.08.2014р. Торгово-промисловою палатою України видано ТОВ Союзенергомаш сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили за №2206/05-4.

Також Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" внесено зміни до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а саме доповнено пунктом 9-3 Прикінцевих та перехідних положень наступного змісту: тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 і 26 цього Закону.

Податкова інформація про суми недоїмки платників єдиного внеску, визначених абзацом першим цього пункту, зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів в окремому (позабалансовому) порядку.

Відповідно до п.9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Отже, з огляду на ведення Товариством Союзенергомаш господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції м.Северодонецьк Луганської області в час проведення антитерористичної операції, ТОВ Союзенергомаш звільнений від виконання обов'язків щодо визначених ч. 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зокрема щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Таким чином, рішення № про застосування штрафних санкцій за нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перахування) єдиного внеску у розмірі штрафу 104411,10 грн. та пені 14456,82 грн. є такими, що прийняті податковим органом протиправно, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

З приводу порушення позивачем вимог абз. а п.176.2 ст.176, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України - несвоєчасна сплата до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 170433,96 грн., у тому числі: за квітень 2014 року у розмірі 42036,05 грн., за травень 2014 року у розмірі 38245,92 грн., за червень 2014 року у розмірі 41890,91 грн., за жовтень 2014 року у розмірі 48261,08 грн., у звязку з чим згідно п.127.1 ст.127, п.п.129.1.3 п.129.1, п.п.129.3.1 ст.129 Податкового кодексу України податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2016р. про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 127536,65 грн. за штрафними санкціями та нараховано пені у сумі 898,36 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2016р. про визначення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1330,57 грн. за штрафними санкціями та нараховано пені у сумі 7,35 грн., слід зазначити наступне.

Згідно підпункту 126.1 статті 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

В той же час, пунктом 127.1 статті 127 ПК України передбачено, що не нарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом. До або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення статті 126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Отже, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених ПК. Такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК України.

Положення статті 127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Оскільки у даному випадку має місце прострочення сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, застосування норм статті 127 ПК України є таким, що суперечить чинному законодавству, з огляду на що податкові повідомлення-рішення № від 02.03.2016р. та № від 01.03.2016р., якими відповідно до п.127.1 ст.127, п.п.129.1.3 п.129.1, п.п.129.3.1 ст.129 Податкового кодексу України нараховано штрафні санкції та пеня є незаконним та підлягає скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області та Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак