Справа № 450/2960/16-а
Суддя: Добош Н. Б.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/2960/16-а Провадження № 2-а/450/176/16
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Добош Н.Б.

при секретарі Бідник І.Р.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області про зобовязання здійснити нарахування та виплату щомісячної пенсії за віком,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд зобовязати ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області здійснити нарахування та виплату йому щомісячної пенсії за віком за період з 1 квітня 2015 року до 26 вересня 2016 року, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Указу Президента України «Про призначення суддів» № 509/2007 від 07.06.2007 року він був призначений на посаду судді Львівського окружного адміністративного суду. Рішенням Вищої ради юстиції № 617/0/15-10 від 06.05.2010 року позивача було призначено на посаду голови Львівського окружного адміністративного суду строком на 5 років. У звязку з досягненням 60-років з 09.06.2011 року отримував пенсію за віком, призначену відповідну до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку в ОСОБА_4 Пенсійного Фонду України в Пустомитівському районі Львівської області. Після досягнення пенсійного віку продовжував працювати на посаді голови суду. На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. позивача було позбавлено пенсійного забезпечення починаючи з квітня 2015 року і до 26.09.2016 року, коли відповідно до постанови Верховної ОСОБА_5 України «Про звільнення суддів» був відрахований зі штату Львівського окружного адміністративного суду у звязку із досягненням 65-річного віку. 04 листопада 2016 року, керуючись п.5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. позивач звернувся до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області із заявою про виплату призначеної, але не виплаченої йому пенсії, за період роботи з 01.04.2015 року по 26.09.2016 року включно. ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області від 08.11.2016 року позивача повідомили про відсутність підстав для виплати вищезазначеної пенсії, оскільки відповідно до внесених змін у ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» тимчасово, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Вважає, що вказане рішення УПФУ порушує його конституційні права на отримання пенсії.

Позивач в судове засідання не зявився, однак зявився його представник, який позовні вимоги підтримав та просить суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, посилаючись на обставини викладені у запереченні на адміністративний позов, які долученні до матеріалів справи.

Заслухавши думку представників, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Указу Президента України «Про призначення суддів» № 509/2007 від 07.06.2007 року ОСОБА_3 був призначений на посаду судді Львівського окружного адміністративного суду. Відповідно до постанови Верховної ОСОБА_5 України «Про звільнення суддів» від 26.09.2016р. був відрахований зі штату Львівського окружного адміністративного суду у звязку із досягненням 65-річного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом встановлено, та визнається сторонами, що з 09 червня 2011 року ОСОБА_3 отримував пенсію за віком, призначену відповідну до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку в ОСОБА_4 Пенсійного Фонду України в Пустомитівському районі Львівської області та продовжував працювати. З 01.04.2015 року пенсійний фонд припинив виплати пенсії за віком позивачу, та відновив її 26.09.2016 року з моменту звільнення позивача.

04 листопада 2016 року, керуючись п.5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. позивач звернувся до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області із заявою про виплату призначеної, але не виплаченої йому пенсії, за період роботи з 01.04.2015 року по 26.09.2016 року включно.

ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області від 08.11.2016 року позивача повідомило про відсутність підстав для виплати вищезазначеної пенсії, оскільки відповідно до внесених змін у ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» тимчасово, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

У відповідності до ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 8 КАС України суд, при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_6 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_6 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_6 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_6 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_6 України гарантується.

Згідно ст. 22 ОСОБА_6 України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_6, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 ОСОБА_6 України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Відповідно до ч. 1 ст. 26 цього закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Частиною першою ст. 47 закону передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, позивач мав законне право на отримання гарантованого державою пенсії , проте у зв'язку з змінами в чинному законодавстві починаючи з 01 квітня 2015 року, пенсійний фонд припинив виплату пенсію позивачу.

Так, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року внесено зміни у ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ( із внесеними змінами), відповідно до яких тимчасово, у період з 1 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Саме із посиланням на дані норми, позивачу було відмовлено відповідачем у виплаті пенсії за віком у період з 01.04.2015р. по 26.09.2016 р.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

08 червня 2016 року Конституційним судом України (справа 4-рп-2016), було визнано неконституційними положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та визначено, що дане положення не підлягає застосуванню.

У своєму рішенні Конституційний суд України відзначив, що суддя, який після виходу у відставку використовує конституційне право на працю, встановлене статтею 43 Основного Закону України, не може бути позбавлений гарантій незалежності судді, зокрема належного матеріального забезпечення судді у відставці (щомісячного довічного грошового утримання).

Верховна ОСОБА_5 України, вносячи зміни до частини пятої статті 141 Закону № 2453 щодо припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, які працюють на певних посадах, порушила конституційні гарантії незалежності суддів. Адже такі законодавчі зміни суперечать меті встановлення конституційної гарантії матеріального забезпечення суддів як елемента їх незалежності, не відповідають принципу єдиного статусу всіх суддів України, оскільки запроваджують різницю між тими суддями у відставці, які працюють, і тими, які не працюють.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ОСОБА_6 України незалежність і недоторканність суддів гарантуються ОСОБА_6 і законами України, п. п. 8, 11 ч. 4 ст. 48 Закону N 2453-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що незалежність судді у тому числі, забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням та правом судді на відставку.

Крім того, ч. 6 ст. 48 Закону N 2453-VI (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_6 України гарантій незалежності судді.

Тобто, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 03 червня 2013 року N 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

Так, у п. 7 рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 ОСОБА_6 України це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків

громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Крім цього, Конституційний Суд України у цьому рішенні також вказав, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. В рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007 зазначено, що не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з ч. 3 ст. 22 ОСОБА_6 України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 04 листопада 1950 року, що ратифікована Верховною ОСОБА_5 України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_5 ООН.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року N 3-рп/2013 зазначено, що Конституційний Суд уже неодноразово висловлював позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема суддів у відставці, які викладено ним у рішеннях від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року N 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, зазначено, що право судді на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді, як під час здійснення своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції. Відхилення від такого підходу свідчить про порушення конституційних приписів щодо обов'язковості виконання рішень Конституційного Суду України.

Вказані зміни суперечать ОСОБА_6 України та рішенням Конституційного суду, оскільки залишивши незмінним зміст права на пенсійне забезпечення, звужено обсяг цього права, встановивши нерівне становище для отримувачів пенсії, які продовжують працювати.

У зв'язку з цим, відмова відповідача у призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, порушує конституційні права позивача та суперечить нормам ст. ст. 21,22 ОСОБА_6 України, оскільки особа не може бути позбавлена набутого на підставі закону права шляхом прийняття нового закону.

Аналогічна правова позиція, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, висловлена Верховним Судом України у постановах від 09 червня 2015 року у справі N 21-472а15 та від 17 березня 2015 року у справі N 21-429а14.

Вищезазначене також узгоджується з нормою ч. 1 ст. 58 ОСОБА_6 України згідно з якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області, здійснити нарахування та виплату щомісячної пенсії за віком починаючи з 01.04.2015 року по 26.09.2016 року ОСОБА_3, призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч цьому, відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї відмови у задоволенні заяви позивача, у зв'язку з цим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 8, 22, п. 14 ч. 1 ст. 92, ст. 126 ОСОБА_6 України, ст.48, ч. 3 та ч. 5 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.8, 26, 46, 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 2, ч. ч. 1-3 ст. 8, ч. 1 та ч. 2 ст. 71, ч. 1 ст. 158. ст. 159, ч. 1-ч.З ст. 160, ст. ст. 161-163, 167 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області, здійснити нарахування та виплату щомісячної пенсії за віком починаючи з 01.04.2015 року по 26.09.2016 року ОСОБА_3, призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського адміністративного апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяОСОБА_7