Справа № 819/1350/16
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1350/16

20 грудня 2016 р.м.Тернопіль

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

при секретарі судового засідання Павловського Ю.Б.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом СПД ФО Міньковського ОСОБА_4 до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції

Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання нечинним та скасування наказу про проведення перевірки, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 (далі платник податків, підприємець, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі ОСОБА_1 ОДПІ, відповідач), в якому просить визнати нечинним та скасувати наказ начальника ОСОБА_1 ОДПІ № 1116 від 28.09.2016 року про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він зареєстрований з 21.02.1994 року як субєкт господарювання, перебуває на обліку як платник податків у ОСОБА_1 ОДПІ, основним видом діяльності є виготовлення виробів із бетону для будівництва. 28.09.2016 року начальником ОСОБА_1 ОДПІ прийнято наказ № 1116 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року тривалістю 10 робочих днів з 10.10.2016 року. Позивач вважає, що даний наказ не відповідає вимогам податкового законодавства та підлягає скасуванню.

Представник позивача СПД ФО ОСОБА_5 у судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив його задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, викладених у запереченнях проти адміністративного позову, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 21.02.1994 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з 17.03.1994 року перебуває на обліку як платник податків у ОСОБА_1 ОДПІ, основний вид економічної діяльності виготовлення виробів із бетону для будівництва.

28.09.2016 року начальником ОСОБА_1 ОДПІ прийнято наказ № 1116 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року тривалістю 10 робочих днів з 10.10.2016 року.

Зі змісту наказу вбачається, що він прийнятий на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 ПК України та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на III квартал 2016 року.

Також судом встановлено, що документальна планова перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 передбачена планом-графіком проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на III квартал 2016 року, затвердженого 30.06.2016 року головою ДФС України ОСОБА_6, який сформовано згідно вимог наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків» від 02.06.2015 року № 524.

Оцінюючи правомірність рішення, дій відповідача як суб'єкта владних повноважень, суд керувався критеріями, закріпленими у частині третій статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти. Відтак, при розгляді адміністративної справи судом, зокрема, підлягали з'ясуванню питання чи при прийняті оскаржуваного рішення суб'єкт владних повноважень діяв у межах своєї компетенції, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами, у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Як передбачено підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових перевірок визначений у статті 77 ПК України.

У пункті 77.1 статті 77 ПК України закріплено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Згідно з пунктом 77.2 статті 77 ПК України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наведеними нормами ПК України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних планових виїзних. Повне їх дотримання може бути належною підставою для винесення наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Поряд з цим, з метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків розроблено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 року № 524, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.06.2015 року за № 751/27196.

Пунктом 4 розділу V «Порядок відбору до плану-графіка самозайнятих осіб» зазначеного Порядку передбачено критерії відбору самозайнятих осіб:

1) високого ступеня ризику:

перевищення суми доходів, отриманих платником податків за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 127 (інші доходи) та/або 157 (дохід, виплачений самозайнятій особі), суми доходу від провадження господарської діяльності на 10 відсотків та більше;

перевищення обсягів експортних операцій над задекларованою сумою доходу на 10 відсотків та більше;

заниження податкового зобов'язання в обсязі, що становить 10 відсотків та більше суми задекларованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість за календарний рік та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить 5 відсотків та більше суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість;

декларування сум доходу на рівні або менше рівня витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування;

розмір інших витрат, у тому числі вартість виконаних робіт, наданих послуг становить 30 відсотків або більше задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю платника податків;

наявність розбіжностей між сумою чистого оподатковуваного доходу, відображеною в декларації про майновий стан і доходи, та сумою доходу, зазначеною у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, на 5 відсотків та більше;

нарахування та виплата доходів за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 101 (заробітна плата, нарахована (виплачена)) та/або 102 (виплати відповідно до умов цивільно-правового договору) без утримання, перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та/або єдиного внеску;

порушення встановлених строків сплати єдиного внеску більше ніж на 365 днів;

невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованому доходу або обсягам постачання на 20 відсотків та більше;

наявність інформації, що свідчить про ухилення від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом;

2) середнього ступеня ризику:

кількість найманих працівників менше за кількість зареєстрованих реєстраторів розрахункових операцій (окремо на господарську одиницю);

декларування від'ємного значення з податку на додану вартість при здійсненні імпортних операцій;

декларування податкових зобов'язань з податку на додану вартість на рівні податкового кредиту;

наявність розбіжностей між задекларованою сумою загального оподатковуваного доходу або податкових зобов'язань з податку на додану вартість та сумою розрахункових операцій, проведених із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій) в обсязі, що перевищує 10 відсотків;

загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Кодексу, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) особі, яка не зареєстрована платником податку на додану вартість, протягом останніх 12 календарних місяців, перевищує обсяг, визначений статтею 181 розділу V Кодексу, більше як на 2 відсотки;

невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованій сумі загального оподатковуваного доходу або обсягам постачання з податку на додану вартість у розмірі, що перевищує 20 відсотків;

наявність відносин із контрагентами, які знаходяться в розшуку або ліквідовані, або визнані банкрутами, якщо сума операцій досягає понад 10 відсотків загального обсягу постачання;

ввезення на митну територію України підакцизних товарів в обсягах понад 50 відсотків задекларованої суми доходу за рік;

порушення встановлених строків сплати єдиного внеску менше ніж на 365 днів;

3) незначного ступеня ризику:

заниження податкового зобов'язання в обсязі, що становить менше 10 відсотків суми задекларованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість за календарний рік та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить менше 5 відсотків суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість;

обсяг операцій із пов'язаними особами перевищує 20 відсотків задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування;

декларування сум податку на додану вартість до відшкодування з бюджету.

Отже, ОСОБА_1 ОДПІ дотримано вимог п. 77.4 ст. 77 ПК України при призначенні перевірки позивача.

Позивач вважає, що відповідно до наведених критеріїв він відноситься до само зайнятих осіб з середнім ступенем ризику, оскільки не підпадає під жодну ознаку, що характеризує підприємців високого ступеня ризику. Представник відповідача, відносячи позивача до категорії само зайнятих осіб з високим ступенем ризику вказує на те, що сума доходу платника податків за 2015 рік майже дорівнює витратам за цей період. При цьому відповідач вказує, що під інші критерії, якими характеризується само зайнята особа з високим ступенем ризику, ОСОБА_5 не підпадає.

Чинне законодавства передбачає і інші обмеження стосовно проведення перевірок субєктів господарювання. Так, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII встановлено, що у 2015 р. та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - Кодекс), з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Таким чином, обмеження стосовно проведення перевірок (в частині їх проведення виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України) стосуються підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців, з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній рік. Підприємства, установи та організації, фізичні особи - підприємці, у яких обсяг доходів перевищує 20 мільйонів гривень за попередній рік, не підпадають під ці обмеження. Тобто, визначальним у даному випадку є обсяг доходів за попередній рік.

Суд звертає увагу на те, що зазначений пункт не є зміною або доповненням до ПК України, це положення створює цілком самостійну норму, яка поширюється на всі без винятків контролюючі органи. Винятки встановлено лише по відношенню до рівня доходу підприємств, установ та організацій. Тобто без дозволу Кабінету Міністрів України можна перевірити лише тих суб'єктів господарювання, у яких дохід за рік, що передував перевірці, перевищив 20 мільйонів гривень або ті які ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, а також перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Судом встановлено, відсутність будь - яких критеріїв щодо позивача, які зумовлюють обмеження або заборону на проведення перевірки діяльності позивача, зокрема з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, відтак вимоги СПД ФО ОСОБА_5 щодо визнання нечинним та скасування наказу на проведення такої перевірки є безпідставними.

Також суд зауважує, що з аналізу вищевикладених норм законодавства вбачається, що після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII винесення контролюючим органом наказу на проведення перевірки платників податків, доходи яких за попередній рік не перевищували 20 мільйонів гривень, вимагає від керівника зазначати в наказі, з якого саме питання призначається перевірки - повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску чи відшкодування податку на додану вартість. Зазначене правило встановлює пільговий режим для певної категорії суб'єктів господарювання, а отже захист платників податків від безпідставних та необґрунтованих перевірок, потребує конкретизації дій контролюючих органів, що унеможливлює видання наказів із «загальними» формулюваннями - щодо проведення перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, оскільки таке формулювання необґрунтовано розширює повноваження контролюючих органів, звуження яких як раз і було на меті законодавця.

При цьому проведення перевірки лише з питання повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску суперечить вимогам пункту 77.3 статті 77 ПК України, норми якого забороняють проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та наведенні положення законодавства, суд приходить до висновку, що ініціювання податковим органом документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 відповідно до наказу ОСОБА_1 ОДПІ № 1116 від 28.09.2016 року вчинено на підставі визначених на це законом підстав, а тому відповідач при прийнятті спірного наказу діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів правомірність оскаржуваного наказу.

Відтак, позовні вимоги не підлягають до задоволення, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову суб'єкта підприємницької діяльності фізичної-особи ОСОБА_5 про визнання нечинним та скасування винесеного ОСОБА_1 об'єднаною державною податковою інспекцію Головного управління ДФС у Тернопільській області наказу начальника ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області №1116 від 28.09.2016 р. про проведення документальної планової виїзної перевірки СПД ФО Міньковського ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Подлісна І.М.