Справа № 812/97/16
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року справа №812/97/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання Святодух О.Б.,

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_3 (за довіреністю)

відповідач: ОСОБА_4 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного від 19 квітня 2016 року у справі №812/97/16 (головуючий І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг Інвест» до Державної податкової інспекції у м.Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання бездіяльності щодо неподання протягом пяти днів органу державної казначейської служби висновку про суми відшкодування податку на додану вартість із зазначенням суми бюджетного відшкодування за травень 2015 року; зобовязання подати висновок про суми відшкодування податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за травень 2015 року на суму 3 136 343,96 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність щодо неподання протягом пяти днів органу казначейської служби висновку про суми відшкодування податку на додану вартість із зазначенням суми бюджетного відшкодування за травень 2015 року; зобовязано подати висновок про суми відшкодування податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за травень 2015 року на суму 3 136 343,96 грн.

В апеляційній скарзі та під час судового засідання відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що станом на теперішній час в інтегрованій картці платника податків з податку на додану вартість ТОВ «Лізинг Інвест» обліковується сума переплати в рахунок бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку по декларації за травень 2015 року (від 22.06.2015 року №) у розмірі 3 136 344 грн. Відповідач вважає, що вимоги позивача у частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність податкового органа щодо неподання висновку про відшкодування суми ПДВ, є помилковим, оскільки в цій частині провадження у справі підлягає закриттю у звязку з тим, що така вимога не є способом захисту прав платника податків і не підлягає розгляду в суді. У разі невідшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ право платника порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, тому способом захисту цього права має бути вимога про стягнення зазначених коштів.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного зясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін по справі, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 16447113 серія НБ №247202 про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Позивачем до відповідача 22.06.2015 р. було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2015 року, згідно якої сума від'ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, складає 3140222 грн., разом з додатками, а саме: додаток 1 - розрахунок коригування сум ПДВ по декларації, додаток 2 - розрахунок суми залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів до 01.02.2015, додаток 3 - розрахунок суми бюджетного відшкодування, додаток 4 - заява про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету, додаток 5 - розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів.

15.07.2015 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 243, в якому просив провести перевірку щодо достовірності декларування платником від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за травень 2015 року та заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника за травень 2015 року.

Відповідачем було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ ТОВ «Лізинг Інвест» за травень 2015 року, за результатами якої було складено акт № 42/12-09-15/32792524 від 27.07.2015р., яким встановлено перевищення заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування через заниження податкових зобов'язань з ПДВ у розмірі 20 грн., чим порушено п. 188.1 статті 188 розділу V Податкового кодексу України.

16.10.2015р. відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності декларування позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень 2015 року та суми від'ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 розділу V ПКУ на момент подання податкової декларації за травень 2015 року, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, за результатами якої було складено акт № 6/12-09-15/32792524 , яким встановлено порушення пункту 50.1 статті 50, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у сумі 3858,04 грн. в декларації з ПДВ за травень 2015 року.

На підставі наведеного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В1» № НОМЕР_1 від 21.10.2015 яким зменшено суму бюджетного відшкодування за травень 2015р. на 3858,00 грн.

Листом від 13.11.2015р. № 3438/1530 відповідач повідомив позивача про те, що в інтегрованій картці платника податків з податку на додану вартість обліковується сума переплати в рахунок бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку по декларації за травень 2015 року у розмірі 3136344 грн.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначає ст. 200 Податкового кодексу України(далі - ПК України).

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За приписами п.200.10 ст. 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки( п.200.11ст.200 ПК).

Згідно п. 200.12 ст. 200 ПК України контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до п. 200.13 ст.200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом пяти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Аналогічні приписи містяться у порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2011 р. N39.

Як вбачається з матеріалів справи, в інтегрованій картці платника податків з податку на додану вартість обліковується сума переплати в рахунок бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку по декларації за травень 2015 року у розмірі 3136344 грн. Правомірність заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 3 136 343,96 грн. відповідачем не оспорюється.

В порушення вимог п. 200.12 ст. 200 ПК України відповідач не подав органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідний висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Сума податку на додану вартість 3 136 343,96 грн. позивачеві не відшкодована.

Колегія суддів зазначає, що право на відшкодування від'ємної різниці податку є невід'ємним правом позивача, захист якого гарантовано ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11.09.1997 року і відповідно до положень Конституції України є частиною національного законодавства.

Неправомірне неповернення бюджетного відшкодування податку на додану вартість порушило право власності юридичної особи, зокрема на законне сподівання мати можливість користуватися своєю власністю, а саме: своєчасно і в повному обсязі і в порядку, визначеному законом, отримати це відшкодування із бюджету при відсутності з його боку порушень вище вказаних Законів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Аналіз норм Податкового кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України та Порядку №39, у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку.

Цей порядок не передбачає бюджетне відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями податкових органів, ухвалених за результатами перевірки сум ПДВ, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю.

Верховний Суду України неодноразово вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні одних і тих самих норм матеріального права у спорах цієї ж категорії і у постановах від 16 вересня та 17 листопада 2015 року, 20 квітня 2016р. (справи NN 21-881а15, 21-4371а15, 21-452а16) наголошував, що відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

Верховний суд України у наведених постановах дійшов висновку про те, що рішення судів про задоволення позовних вимог у частині стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковим з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника ПДВ. У цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо неналежного способу захисту щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

З урахуванням викладеного,доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийняті до уваги.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного від 19 квітня 2016 року у справі №812/97/16 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного від 19 квітня 2016 року у справі №812/97/16 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 21 грудня 2016 року.

Ухвала у повному обсязі складена 22 грудня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

ОСОБА_2