Справа № 825/1134/16
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1134/16 Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С. В. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Київ

КолегіяКиївського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Кузьменка В. В.,
суддів Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,
за участю секретаря Видмеденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.07.2016, -
В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації за 25 невикористаних днів основної відпустки у 2015 році та за 14 невикористаних днів компенсованої додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за 25 невикористаних днів основної відпустки у 2015 році та за 14 невикористаних днів компенсованої додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав вірну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивач призваний по мобілізації в Збройні Сили України 20.02.2015. Відповідно до наказу від 30.03.2015 № 65 був зарахований в списки ВЧ на посаду психолога.
Наказом керівника сектору «Б» Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 10.04.2015 № 104 ОСОБА_1 було залучено до участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, для виконання службових завдань.
Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 25.03.2016 № 115/2016, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказом командира ВЧ від 11.04.2016 № 80 позивача було звільнено з військової служби у запас за пп. «є» п. 1 ст. 26. Вказаним наказом ОСОБА_1 з 11.04.2016 виключено зі списків особового складу ВЧ та знято з усіх видів забезпечення. Виплачено грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2016 рік строком 8 (вісім) діб.
При здійсненні розрахунку та виплаті позивачу вихідної допомоги при звільненні відповідачем не включено до складу грошову компенсацію за 25 днів невикористаної основної відпустки у 2015 році та 14 невикористаних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації за 25 невикористаних днів основної відпустки позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до абзацу одинадцятого ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Так в Україні на даний час діє особливий період.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Пунктом 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, визначено, що військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), врегульовано право військовослужбовців на відпустки, порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них.
Так відповідно до ч. 1, 2 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. Відпустка тривалістю менш як 10 календарних днів за бажанням військовослужбовця може бути надана йому одночасно із щорічною основною відпусткою в наступному році.
Пунктами 17 та 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Апелянт вказує, що законодавством не передбачена додаткова відпустка учаснику бойових дій та виплата компенсації за додаткову відпустку в особливий період. В кошторисі військової частини не передбачені кошти на виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за минулий рік, а тому така компенсація позивачу не виплачувалась.
Однак, відповідно до п. 20 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення.
У рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.
Відтак, законодавством України визначено обов`язок військової частини здійснювати виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки військовослужбовцям, які проходять службу за призовом під час мобілізації, у випадку їх звільнення і така виплата є обов`язком ВЧ в силу закону.
Згідно довідки ВЧ від 25.07.2016 № 1855 грошова компенсація при здійсненні розрахунку та виплаті вихідної допомоги при звільненні позивачу за вказані дні не виплачувалась.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент звільнення та проведення відповідачем розрахунків позивач не мав права на пільги передбачені п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 23.12.2016.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.