Справа № 336/4721/16-а
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

30.11.16Справа № 336/4721/16-а
Пр. № 2-а/336/228/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Сакал Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що перебуває на обліку в УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя з 14 січня 2016 року як особа, що отримує пенсію у звязку із втратою годувальника. З 18 липня 1998 року знаходився на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ясинуватському районі Донецької області і отримував пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення». До 18 листопада 2007 року, коли сталася смерть матері позивача ОСОБА_2, вона отримувала призначену позивачеві пенсію. Після смерті матері, а саме: з листопада 2007 року по серпень 2008року, позивач перебував у притулку, з серпня 2008 року по вересень 2009 року в інтернаті, з вересня 2009 року по червень 2010 року навчався в ліцеї, а з 30 червня 2010 року по 30 грудня 2015 року відбував покарання у виправній колонії УДПтСУ № 16 в Полтавській області. На протязі періоду, коли позивач набув статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, пенсію по втраті годувальника він не отримував, тому, звернувшись в січні 2016 року до відповідача, розраховував на отримання всіх належних йому сум за період з листопада 2007 року. На його звернення про поновлення йому пенсії з дня смерті матері відповідач відповів, що пенсія у звязку із втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення цього виду пенсії надійшло протягом дванадцяти місяців після смерті годувальника, а так як він подав відповідну заяву лише в січні 2016 року, пенсія йому належить з січня 2016 року.

Вважаючи таку відмову незаконною, такою, що суперечить вимогам Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого пенсія у звязку із втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сімї померлого годувальника вважається непрацездатним, а нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенчсації втрати частини доходів, просить зобовязати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника з 18 листопада 2007 року.

Оскільки після смерті матері до 2 лютого 2012 року, коли йому виповнилося вісімнадцять років, він не досяг Про те, що співробітники відповідача не врахували відомості, він як особа без повного обсягу дієздатності не міг самостійно захищати своє право, а з 30 червня 2010 року по 30 грудня 2015 року відбував покарання в місцях ізоляції від суспільства, тобто по обєктивним причинам не міг звернутися за отриманням пенсії, між тим одразу після звільнення з місць позбавлення волі одразу звернувся до відповідача, просить визнати поважною причину пропуску строку звернення до адміністративного суду за захистом свого права і поновити йому цей строк.

В судовому засіданні позивач підтримав викладені в позові доводи. Представник позивача росить про ухвалення рішення на користь свого довірителя.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує.

В обґрунтування заперечень суду пояснив, що відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія у звязку із втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення цього виду пенсії надійшло протягом дванадцяти місяців після смерті годувальника, а так як позивач подав відповідну заяву лише в січні 2016 року, йому правомірно поновлено виплату пенсії з моменту звернення. Після досягнення вісімнадцяти років позивач за отриманням цієї пенсії не звертався, а до цього періоду, коли він перебував під опікою і піклуванням виховних і навчальних закладів, зазначених дій не вчинили особи, які представляли його інтереси. У звязку з вказаними обставинами вини відповідача в тому, що у зазначений період пенсія ОСОБА_1 не виплачувалася немає, так як у відсутність відповідних звернень вона і не нараховувалась, а так як лише пенсія нарахована, але не отримана з вини ця органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком, просить про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

В силу ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

За змістом ст.100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала , а згідно зі ст. 102 КАС пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Вирішуючи вимоги позову про поновлення строку для звернення за судовим захистом, суд виходить з того, що позивач в період між листопадом 2007 року і 5 лютого 2012 року, коли позивачеві виконалось вісімнадцять років, він як особа без повного обсягу цивільної дієздатності не мав можливості самостійно здійснювати захист своїх прав, а його інтереси повинні представляти уповноважені органи з захисту прав дітей. Що стосується період з 5 лютого 2012 року по січень 2016 року, судом встановлено, що у зазначений час позивач відбував покарання у вигляді позбавлення волі в виправних установах, звільнившись звідти 30 грудня 2015 року, а вже 14 січня 2016 року він подав відповідачу заяву про отримання належних йому сум. Описані обставини, на думку суду, свідчить про те, що строк звернення до суду з адміністративним позовом пропущений позивачем з поважних причин, тому у відповідності до наведеної статті 102 КАС України суд знаходить всі підстави для застосування наслідків визнання причин пропуску строку поважними і поновити цей строк.

Зазначені переконання суду підкріплюють пояснення позивача про те, що при врученні йому в виховному закладі ощадної книги на його імя представники цього закладу запевнили позивача, що на відкритому на його імя рахунку буде накопичуватися належна йому пенсія, якою він зможе розпорядитися після досягнення повноліття, а так як своє вісімнадцятиріччя він зустрів в умовах ізоляції від суспільства, він обєктивно був позбавлений можливості дізнатися, що на його рахунку у фінансовій установі немає жодних заощаджень (а. с. 34).

При вирішенні спору суд виходить з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18 липня 1998 року знаходився на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ясинуватському районі Донецької області і отримував пенсію по втраті годувальника. До 18 листопада 2007 року, коли сталася смерть матері позивача ОСОБА_2, вона отримувала призначену позивачеві пенсію (а. с. 6). Після смерті матері, а саме: з листопада 2007 року 30 червня 2010 року, позивач знаходився в закладах охорони дитинства на повному державному забезпеченні. З 30 червня 2010 року по 30 грудня 2015 року відбував покарання у виправній колонії УДПтСУ № 16 в Полтавській області (а. с. 12). Виплату пенсії у звязку із втратою годувальника позивачу припинено в листопаді 2007 року (а. с. 6). На підставі його заяви до відповідача про поновлення пенсії йому було поновлено її виплату з січня 2016 року (а. с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія у звязку із втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сімї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою ст. 36 цього закону, а відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону непрацездатними членами сімї вважаються, зокрема, діти померлого годувальника, які не досягли 18 років, та діти-сироти до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

В силу ч. 4 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» дітям-сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсія у звязку із втратою годувальника виплачується в повному обсязі та перераховується на їхні особисті рахунки у банку.

Згідно з положеннями ст. ст. Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі втрати годувальника, яке гарантується державою, а конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути скасовані або обмежені.

З наведених положень законодавства випливає, що право позивача на отримання від держави соціального захисту як особи зі статусом дитини-сироти, якого (захисту) він був незаконно позбавлений, є безумовним, а його звуження є таким, що не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з наведених норм законів, з урахуванням неприпустимості звуження обсягу та змісту прав і свобод особи, що захищає ОСОБА_3 України, який має найвищу юридичну силу, беручи до уваги гарантоване право позивача на отримання пенсії, суд, як зазначено, погоджується з ґрунтовністю позовних вимог.

Твердження представника відповідача про відсутність у позивача права на отримання пенсії з того часу, як припинилась її виплата, через її ненарахування і відсутність вини відповідача в її невиплаті не впливають на вказаний умовивід суду саме тому, що пенсія, на яку особа вправі претендувати за законом, всупереч наведених положень законодавства про пенсійне страхування, не була їй не лише не виплачена, а й навіть нарахована.

За змістом ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень та про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9-11, 99-103, 159-162, 185, 186, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника з 18 листопада 2007 року.

Судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. присудити ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після отримання повного тексту постанови.

Суддя О.В. Щаслива