Справа № 296/8597/16-а
Суддя: Адамович О. Й.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/8597/16-а
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів Дубчак М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради про визнання незаконним рішення посадових осіб Житомирської міської ради та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Житомирської міської ради, Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, в якому просить суд визнати незаконним рішення та дії посадових осіб Житомирської міської ради щодо відмови їй в реєстрації місця проживання та стягнути з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 12 квітня 2016 року вона звернулася до Управління ведення реєстру територіальної громади, однак листом від 13.04.2016 року позивачу було відмовлено в реєстрації місця проживання на підставі п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 та Цивільного Кодексу України, а саме у зв`язку з не надання талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні з відповідним записом та не повідомлення про реєстрацію місця проживання дітей. Позивач вважає такі дії неправомірними, так як нормою, яка визначає порядок подання документів та їх перелік у випадку особистої реєстрації місця проживання є лише ч. 3 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає вичерпний перелік документів для реєстрації, до якого не входить талон про зняття з попереднього місця реєстрації, а згідно ч.8 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» заборонено вимагати подання непередбачених даною статтею документів. Вважає безпідставними посилання на постанову КМУ №207. Крім того, позивач зверталася зі скаргою на ім`я міського голови ОСОБА_2 , однак отримала відповідь, що відмова начальника управління є законна.

Також, позивач вказала, що під час звернення до управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради начальник управління ОСОБА_3 та підлеглі працівники вели себе непрофесійно та некоректно, переходили на підвищені тона, дозволяли собі судження та репліки стосовно її дітей та її самої, змушували надавати інформацію про її місце проживання дітей та причини відсутності в них реєстрації. Позивач просить стягнути моральну шкоду посилаючись на те, що вона перебувала на восьмому місяці вагітності, мала особливий психоемоційний стан, емоційні хвилюванні та нервове перевантаження, що було загрозливим для її та дитини. Мала майже дві безсонні ночі та спазматичний біль живота і змушена була витрачати свій час та сили для відновлення своїх порушених прав, що завдало значних моральних страждань.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що оскаржує саме відмову в реєстрації місця проживання.

Представник обох відповідачів Дубчак М.В. в судовому засіданні пояснила, що в даних правовідносинах належним відповідачем є Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, а не Житомирська міська рада, яка не може нести відповідальність за іншу юридичну особу. Також вважає, що позивач не довела нанесення їй моральної шкоди у зв`язку з відмовою в реєстрації місця проживання.

В своїх письмових поясненнях від 03.11.2016 року начальник Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 12.04.2016 року звернулася до управління з проханням зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 ОСОБА_1 не були подані необхідні документи або інформація відомостей про зняття з реєстрації, а саме був відсутній талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні. Управлінням було направлено запит в ВАДР УДМС України в Житомирській області на видачу дублікату талона. Відповідно до інформації ВАДР УДМС України з заявницею було виписано з адреси АДРЕСА_2 двох неповнолітніх дітей ( ОСОБА_4 , 2010 року народження та ОСОБА_5 , 2012 року народження). В зв`язку з тим, що заявниця відмовилася реєструвати з собою дітей, їй було відмовлено в реєстрації. Також, у ОСОБА_1 була відсутня довідка про те, що діти зареєстровані з батьком. Основним законом, який регулює охорону дитинства в нашій державі, є Закон України "Про охорону дитинства", норми якого кореспондуються з нормами Конвенції "Про права дитини", схваленою резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року, в якій встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. Одночасно повідомляє, що відповідно до п. 15 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 до створення реєстру територіальної громади картотеки з питань реєстрації осіб, які передані відповідному органу реєстрації, ДМС, житлово-експлуатаційними організаціями та іншими підприємствами, установами та організаціями, що забезпечували ведення картотек з питань реєстрації фізичних осіб, підтримуються в актуальному стані за карткою реєстрації особи та адресною карткою особи за відповідними формами згідно з додатками 4 та 5 (додаток 4 - картка реєстрації особи це і є фактично за змістом як талони реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання в Україні) (а.с.31).

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підтав.

Судом встановлено, що 12.04.2016р. позивач звернулася до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради (далі по справі - Управління) з проханням зареєструвати її місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 13.04.2016 року №20 Управління повідомило про відмову позивачу в реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до п.1.1. Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №207 не було подано відповідних документів або інформації про зняття з реєстрації, а саме талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні та не було повідомлено про місце реєстрації проживання малолітніх дітей. Також, в листі здійснено посилання на положення ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання малолітніх дітей, а також на ст. 160 Сімейного кодексу України, згідно якої місце проживання дитини визначається за згодою батьків (а.с.3-4).

Вирішуючи адміністративний спір суд виходить з наступного.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV (далі за текстом - Закон), який також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Стаття 3 Закону (в редакції чинній на момент звернення позивача до відповідача) визначає, що реєстрації - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (стаття 3 Закону).

Суд зазначає, що органом реєстрації у м. Житомирі є Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, яке відповідно до п.3.1 Положення про Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 24.02.2016 року №145, створено з метою забезпечення реалізації державної політики у сферах реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, ведення реєстру територіальної громади, єдиного демографічного реєстру в межах повноважень і способом, передбаченими законодавством України, нормативно-правовими актами та Положеннями. Крім того, згідно п. 2.1. Положення Управління є юридичною особою.

Згідно ч.1 та 2 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Частиною 3 статті 6 Закону визначено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послу): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників (ч.4, ч.5 ст. 6 Закону).

Згідно ч.8 ст.6 Закону забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Статтею 9-1 Закону передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;

- у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;

- для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Згідно ст. 10 Закону правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже вбачається, що питання здійснення реєстрації місця проживання регулюється не тільки Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а й актами Кабінету Міністрів України.

Тому, твердження позивача про неможливість застосування до правовідносин з реєстрації місця проживання постанов КМУ, є необґрунтованими.

Так, відповідно до ст.10 Закону Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 02.03.2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (далі за текстом - Правил реєстрації місця проживання або Правила).

Згідно п.1 Правил вони визначають механізм здійснення реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Відповідно до п. 4 Правил громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Пунктом 5 Правил реєстрації місця проживання передбачено, що батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Пунктом 9 Правил встановлюється перелік документів до яких вносяться відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання, шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Пунктом 11 Правил реєстрації місця проживання передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Отже, підстави для відмови в реєстрації місця проживання відповідають статті 9-1 Закону.

Пунктом 18 Правил визначено перелік документів, які подаються для реєстрації місця проживання. Зокрема, особа або її представник подає: 1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6,7 або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору; 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11(у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються:

- документ, що посвідчує особу представника;

- документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Пунктом 23 Правил реєстрації місця проживання передбачено, якщо під час подачі документів буде встановлено, що особа звернулася для реєстрації нового місця проживання після спливу 30 календарних днів після зняття з реєстрації попереднього місця проживання або подала для реєстрації місця проживання недійсний паспорт громадянина України, працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг складає на неї адміністративний протокол за вчинення правопорушення, визначеного у статті 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач знялася зі свого попереднього місця реєстрації в кв. АДРЕСА_3 17.07.2015р. разом із своїм чоловіком ОСОБА_6 та двома малолітніми ОСОБА_4 , 2010 року народження та ОСОБА_5 , 2012 року народження (а.с.25, 26,32).

Наступну реєстрацію місця проживання здійснено 02.11.2016р. виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Житомирського району за адресою: АДРЕСА_4 .

Отже, на час звернення до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради з заявою позивач, а також її чоловік не були зареєстровані. Відповідно, їхні спільні діти також не були зареєстровані з місцем свого фактичного проживання. При цьому, з моменту зняття з реєстрації змінилося законодавство, яке регулює дані правовідносини.

Позивач пояснила, що на момент виникнення спірних правовідносин всі члени її сім`ї фактично проживали в буд. АДРЕСА_4 , однак через бюрократичні процедури оформлення житла вони не мали змоги зареєструватися за вказаною адресою. Позивач перебувала на восьмому місяці вагітності, а тому, з метою уникнення ускладнень щодо визначення місця пологів, в отриманні соціальних виплат у зв`язку з народженням дитини, виявила бажання зареєструвати своє постійне місце проживання в квартирі АДРЕСА_5 де проживали її батьки та в якій вона має частку у праві власності.

З системного аналізу норм Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 вбачається, що вони не містять вимоги про надання талону зняття з реєстрації місця проживанні при здійсненні реєстрації свого місця проживання.

Відсутня в Законі, а також в Порядку пряма вказівка на наявність обов`язку батьків реєструвати дітей під час процедури реєстрації свого місця проживання. Існує лише обов`язок батьків зареєструвати дитину протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Надання талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні при реєстрації місця проживання міститься в Наказі Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" від 22.11.2012р. №1077 (далі за текстом - Наказ №1077). Однак, суд звертає увагу, що даний Наказ було прийнято в розвиток статті 11 Закону ще до внесення змін до неї Законом України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг" від 10.12.2015 р. №888-VIII та прийняття порядку від 02.03.2016 року №207. Наказ регулює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (ДМС) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (територіальними підрозділами ДМС).

Тому, при зверненні особи до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради відповідач мав керуватися Законом та Порядком. Застосування відповідачем норм Наказу МВС України №1077 суперечить статті 10 Закону, в якій визначено, що Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, суд вважає незаконною відмову в реєстрації місця проживання з підстав ненадання талону зняття з реєстрації місця проживання з посиланням на пункт 11 Порядку.

Також суд вважає безпідставною відмову з підстав не повідомлення позивачем відомостей про місце реєстрації дітей.

Порядком передбачено, що для реєстрації місця проживання особа подає заяву затвердженої форми (додаток №6), при цьому для реєстрації малолітньої дитини законним представником подається окрема заява (форма 7), в якій має міститися згода на реєстрацію іншого законного представника, за наявності в особи двох або більше законних представників.

Така вимога відповідає положенню ст. 29 ЦК України.

Таким чином, відповідач не мав правових підстав вимагати у позивача відомості про реєстрацію місця проживання її дітей та здійснення їх реєстрації за відсутності заяви позивача, як законного представника та згоди батька дітей на їх реєстрацію в квартирі АДРЕСА_5 .

Згідно з ч.1, 2, 6 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин суд вважає, що відповідач - Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради не довів правомірність відмови у проведенні реєстрації місця проживання позивача, а тому такі дії слід визнати незаконними.

Суд не бере до уваги доводи відповідача з посиланням на п.15 Правил, оскільки обов`язок підтримувати в актуальному стані картотеки з питань реєстрації осіб не надає права вимагати документи, які не передбачені Порядком. Також, суд не бере до уваги посилання відповідача, що відмовляючи в реєстрації місця проживання він діяв в інтересах малолітніх дітей, оскільки чинне законодавство покладає обов`язок контролю за дотриманням житлових прав та інтересів дітей на органи опіки та піклування (стаття 18 Закону України "Про охорону дитинства").

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позову до Житомирської міської ради, оскільки оскаржуються саме дії Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, як окремого органу місцевого самоврядування. Виходячи з предмету спору позивачем не доведено порушення його прав саме Житомирською міською радою.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач вказує, що своїми неправомірними діями відповідач завдав моральну шкоду, яка виразилася у моральних та фізичних стражданнях через спазматичні болі в животі під час вагітності, які були викликані нервовим перевантаженням, в порушенні нормальних життєвих зв`язків, в необхідності докладання додаткових зусиль для реалізації своїх прав, в приниженні її честі та гідності.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що у зв`язку з відмовою Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради у реєстрації місця проживання, його дружина (позивач) була знервована та постійно переживала.

Суд вважає, оскільки встановлена протиправність дій відповідача, щодо відмови позивачу в реєстрації місця проживання, зважаючи на пояснення позивача та покази свідка, є доведеною обставина завдання моральної шкоди. Разом з тим, зважаючи на обсяг душевних страждань позивача, що пов`язані з відмовою в реєстрації місця проживання, порушення звичного способу її життя, незручності пов`язані з неможливістю реалізувати свої права, суд вважає, що заявлена сума в 15000грн. на відшкодування завданої моральної шкоди є необґрунтованою.

Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить з обсягу доведеності вимог, принципу розумності та справедливості, підстави, з яких виходив відповідач відмовляючи в реєстрації місця проживання, та вважає, що справедливою сатисфакцією такої шкоди буде сума у розмірі 1500 грн.

Також суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. ст. 94 КАС України, стягнути на користь позивача здійснені нею та документально підтверджені судові витрати, а саме, суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Оскільки, відповідно до положень п.13 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не є об`єктом справляння судового збору в адміністративному судочинстві, сплачена сума судового збору в розмірі 1378грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 8-11, 70, 71, 86, 87, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Корольовський районний суд м. Житомира,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

Стягнути з Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 1500 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Cуддя О. Й. Адамович