Справа № 803/1792/16
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Справа № 803/1792/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів від 17.10.2016 року №015846, №015847.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.10.2016 року відповідачем прийняті оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів №015846, №015847. Позивач не погоджується з вказаними постановами та вважає їх протиправними з наступних підстав.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зазначає, що з нього постановлено стягнути адміністративно-господарські штрафи за порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Законом України Про автомобільний транспорт, однак вважає, що відповідальність за даною нормою закону стосується лише перевізників та не вважає себе таким. Вказує на те, що 22 серпня 2016 року та 26 серпня 2016 року ні він, ні будь-яка інша особа за його завданням не керувала на вказаних в оскаржуваних постановах ділянках шляху жодним транспортом. Крім того, позивач звертає увагу на те, що вантажний автомобіль передав у тимчасове користування громадянам України, а відповідач визнає, що зазначені правопорушення допущені третіми особами, які керували транспортним засобом, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з якими у жодних трудових або будь-яких інших відносинах з приводу надання послуг перевезення позивач не перебуває.

На підставі наведеного просить визнати протиправними та скасувати оскаржувані постанови Управління Укртрансбезпеки у Волинській області від 17.10.2016 року №015846, №015847.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 23.12.2016 року №2118/3/20-16 (а.с.84-90) відповідач адміністративний позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні з огляду на те, що оскаржувані постанови винесені з дотриманням вимог чинного законодавства України, а адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовані до позивача, який в розумінні Закону України Про автомобільний транспорт є автомобільним перевізником. Оскільки транспортний засіб належить позивачу на праві приватної власності, який не відчужений та не переданий у користування (найм) іншим особам на підставі належним чином укладених правочинів, тому саме власник транспортного засобу несе відповідальність за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просить його задовольнити. Додатково пояснила, що позивач є субєктом підприємницької діяльності, проте ні він, ні його працівники, які перебувають з ним у трудових відносинах, 22 та 26 серпня 2016 року не керували транспортним засобом д/н НОМЕР_1, оскільки такий автомобіль був переданий на підставі усної домовленості ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які здійснювали його використання для власної господарської діяльності. Оскільки правопорушення допущені третіми особами, тому представник позивача вважає, що позивача протиправно притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, видами діяльності згідно КВЕД є: 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами; 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.10.2016 року (а.с.9-10).

З матеріалів справи слідує, що 22.08.2016 року контролюючими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, відповідно до направлення на перевірку №001263 від 22.08.2016р., на а/д М-14 203 км Одеса - Мелітополь - Новоазовськ проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення вантажів.

Державними інспекторами був складений акт від 22.08.2016 року №006111 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.91), в якому зафіксовані виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: водій ОСОБА_6 транспортним засобом марки DAF, номерний знак НОМЕР_1, що належить позивачу, здійснював перевезення вантажу з порушенням вагових обмежень, встановлених п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, про що свідчать довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 22.08.2016 року та акт №0000600 про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів від 22.08.2016 року (а.с.93-94).

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Судом також встановлено, що 26 серпня 2016 року контролюючими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, відповідно до направлення на перевірку №001264 від 22.08.2016р., на а/д М-14 203 км + 500 м Одеса - Мелітополь - Новоазовськ проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення вантажів. В результаті зазначеної перевірки контролюючими особами був складений акт від 26.08.2016 року №006138 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.95), яким були зафіксовані виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: водій ОСОБА_4 транспортним засобом марки DAF, номерний знак НОМЕР_1, що належить позивачу здійснював перевезення вантажу з порушенням вагових обмежень, про що свідчать довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 26.08.2016 року та акт №0000620 про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів від 26.08.2016 року (а.с.97-98).

Крім того, вищенаведеними актами перевірок від 22.08.2016 року №006111 та від 26.08.2016 року №006138 встановлено порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме надання послуг з перевезення вантажу без оформлення необхідних документів, перелік яких визначений ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме відсутня товарно-транспортна накладна, або інший визначений законодавством документ на вантаж. Як слідує з цих актів, водії з актами були ознайомлені, проте від письмових пояснень та підпису актів відмовились.

В подальшому матеріали перевірок були передані для розгляду Управлінню Укртрансбезпеки у Волинській області.

З матеріалів справи слідує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 був повідомлений про розгляд його справи про порушення транспортного законодавства 19 вересня 2016 року о 09 год. 00 хв. та 17 жовтня 2016 року о 10 год. 00 хв. засобами поштового звязку (а.с.100-101).

В письмових поясненнях від 17 жовтня 2016 року (а.с.103) представника позивача ОСОБА_1 зазначила, що транспортний засіб, номерний знак НОМЕР_1, на період серпень-вересень 2016 року був переданий у користування громадянам України ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі усної домовленості між ними та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 згідно Цивільного кодексу України. Метою використання даного транспортного засобу є перевезення цими особа овочів з півдня України для подальшої реалізації їх на території оптових ринків, а тому позивач не має жодного відношення до діяльності зазначених осіб та використання ними згаданого транспортного засобу. Крім того, представник позивача вказала, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не надає транспортних послуг та послуг по оренді транспортних засобів.

За результатами згаданих актів перевірок начальником Управління Укртрансбезпеки у Волинській області були прийняті постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів від 17.10.2016 року №015846, №015847 у сумі 1700 грн. за кожне порушення позивачем абз.3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт (а.с.105-106). Крім того, начальником Управління Укртрансбезпеки у Волинській області позивачу було винесено приписи від 17.10.2016 року щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт та запропоновало їх усунути не пізніше 31.10.2016 року (а.с.107-108).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням Управління Укртрансбезпеки у Волинській області, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли стосовно притягнення власника вантажного автомобільного засобу до адміністративно-господарської відповідальності у сфері транспортного законодавства, а тому врегульовані Законом України Про автомобільний транспорт.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт (далі Закон) встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 33 Закону України Про автомобільні дороги передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Частиною четвертою статті 48 Закону визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Таким чином, у разі перевищення автомобільним перевізником вагових обмежень за відсутності відповідного дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, на нього накладається штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 1 Закону передбачено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Частиною другою статті 2 Закону України Про транспорт визначено, що нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов'язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Зазначена законодавча норма кореспондується з положеннями статті 1187 Цивільного кодексу України в якій вказано, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто, саме на особу, яка на законній правовій підставі володіє транспортним засобом покладений тягар відповідальності за дотримання транспортного законодавства.

Судом встановлено, що транспортний засіб марки DAF, модель XF 105.410, номерний знак НОМЕР_1, належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу CAP 074161 від 08.06.2013 року (а.с.104).

Стосовно доводів представника позивача, що належний позивачу транспортний засіб був переданий у тимчасове користування на підставі усної домовленості третім особам, суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного суду України від 16 грудня 2015 року №6-688цс15 та полягає в наступному.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 (далі Порядок №1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Абзацом 4 пункту 16 Порядку №1388 вказано, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або у документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Щодо твердження представника позивача про те, що транспортний засіб позивача був переданий ним на підставі усної домовленості третім особам суд зазначає наступне.

Статтею 799 Цивільного кодексу України встановлена форма договору найму транспортного засобу. Відповідно до цієї статті договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Крім того, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи зазначену вимогу до форми договору найму транспортного засобу, суд зазначає, що усна домовленість не є належним та допустимим доказом, оскільки існування усної домовленості не є підтвердженням юридичного факту передачі права власності чи права користування транспортним засобом.

Таким чином, належні докази, які б підтверджували факт відчуження (продажу) або передачу у користування (найм) позивачем транспортного засобу відсутні, тому твердження представника позивача про те, що автомобіль позивача тимчасово вибув з його користування не відповідають дійсності. У звязку з цим суд дійшов висновку про те, що саме на позивача покладена відповідальності за дотримання транспортного законодавства, в тому числі і за дотриманням габаритних або вагових обмежень під час перевезення вантажу та наявності дозвільних документів у разі їх перевищення.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач та його представник у судовому засіданні довів суду обґрунтованість та правомірність прийняття постанов від 17 жовтня 2016 року про застосування адміністративно-господарських штрафів №015846, №015847, а тому суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про автомобільний транспорт, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов від 17 жовтня 2016 року про застосування адміністративно-господарських штрафів №015846, №015847 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 30 грудня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук