Справа № 335/11356/16-а
Суддя: Бойко О. Ю.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Бойка О.Ю. за участю секретаря судового засідання Крижко Я.О., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: ОСОБА_1 представника позивача: ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ. Пенсія йому призначена відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Під час ознайомлення 10.09.2016 року з матеріалами своєї пенсійної справи в адміністративному приміщенні Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області) він виявив, що саме з вини працівників пенсійного фонду йому в період з 01.01.2008 року по 01.01.2016 року невірно перераховувалася пенсія.

16.09.2016 року він звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про прийняття рішення про перерахунок його пенсії та її виплату за період часу з 1 січня 2008 року по 1 січня 2016 року.

29.09.2016 року за вих. №830/Є-9 ГУ ПФУ в Запорізькій області йому відмовлено у прийнятті рішення про здійснення відповідних перерахувань, та надано лише інформацію про Порядок проведення перерахунку пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який затверджений постановою КМ України №45 від 13.02.2008 року.

03.10.2016 року за вих. №830/Є-9/1 ГУ ПФУ в Запорізькій області йому надано доповнення до попереднього листа з додатком в якому зазначено, що йому з 01.01.2008 року проведено перерахунок пенсії, розмір грошового забезпечення для перерахунку став меншим ніж той, з якого обчислювалась пенсія до 01.01.2008 року.

Відповідно до висновку від 17.12.2002 року про призначення йому пенсії за вислугою років на час виходу на пенсію він мав наступне грошове забезпечення, з якого нарахована пенсія: посадовий оклад 105 грн.; оклад за військове звання 60 грн.; надбавка за вислугу років 35%; надбавка за Указом Президента України (771-2001) 100%; надбавка за особливі умови служби 50%. У висновку також зазначено, що пенсія йому призначена у розмірі 73% від грошового забезпечення.

Відповідно до таблиці зміни виплати пенсії п/с №13641 станом на 22 березня 2005 року йому перерахована пенсія: посадовий оклад 105 грн.; оклад за військове звання 60 грн.; надбавка за вислугу років 40%; надбавка за Указом Президента України (771-2001) 100%; надбавка за особливі умови служби 50%; доплата від належної суми пенсії 25%; премія 33,3%, доплата за безперервну службу 90%, також вказано, що пенсія йому призначена у розмірі 73% від грошового забезпечення.

Згідно до ч.3 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції станом на 1 січня 2008 року) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у звязку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок. доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Частиною 1 вказаної статті передбачено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв'язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначено постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» (далі - Порядок).

Пунктом 1, 2 Порядку передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінету Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у звязку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 7 листопада 2007 року було змінено грошове забезпечення працівників ОВС України, про що стало відомо позивачу.

Як і передбачено Порядком працівниками ГУ ПФУ в Запорізькій області після отримання довідки про розмір грошового забезпечення на імя позивача з УМВС України в Запорізькій області № 86/13641 (станом на 1 січня 2008 року) з 1 січня 2008 року проведено перерахунок раніше призначеної йому пенсії, однак це відбулося з порушенням законодавства.

Вказане порушення, на думку позивача, виникло у звязку з неправильним тлумаченням відповідачем та підміною понять «призначення пенсії» і «перерахунок пенсії», а також помилкового трактування поняття «зворотна дія нормативно-правового акту у часі». При перерахунку пенсії має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, з урахуванням змін в посадових окладах, надбавках, преміях.

В звязку з прийняттям постанови КМУ №1294 від 7 листопада 2007 року у позивача, як пенсіонера, змінилися розміри окремих видів грошового забезпечення (змінився посадовий оклад з 105 грн. до 580 грн., розмір премії з 33,3% до 35%), зявився новий додатковий вид грошового забезпечення (підвищений посадовий оклад на 15%).

Однак, при перерахунку пенсії станом на 1 січня 2008 року відповідач врахував йому лише посадовий оклад 580 грн.; оклад за військове звання 60 грн.; надбавку за вислугу років 40%, надбавку за особливо важливі завдання 40%; премію 35%. Утім, зовсім не було враховано таких видів грошового забезпечення, з яких сплачувалися соціальні внески, надбавка за Указом Президента України (771-2001) 100%; надбавка за безперервну службу в ОВС 90%; підвищений посадовий оклад на 15%, які передбачені висновком від 17.12.2002 року про призначення йому пенсії за вислугою років безстроково. В звязку з цим, зі своєї вини ГУ ПФУ в Запорізькій області дійшло до хибного висновку про безпідставність проведення перерахунку пенсії, оскільки пенсія в такому випадку зменшилася, тому йому була призначена доплата у розмірі 115,60 грн.

Отже, на думку позивача, ГУ ПФУ в Запорізькій області при перерахунку йому пенсії у 2008 році допустило звуження соціальних гарантій пенсійного забезпечення, що є недопустимим, оскільки вони стосуються порядку призначення пенсії особам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення та можливе при призначенні пенсії, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії, наголошує позивач, різні за змістом і механізмом їх проведення.

Позивач зазначає також, що постановою Кабінету Міністрів України «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №355 від 23.04.2012 року знову було передбачено збільшення грошового забезпечення для працівників ОВС України, в звязку з чим у нього, як пенсіонера, змінилися розміри окремих видів грошового забезпечення, а саме: надбавка за особливо важливі завдання з 45% до 50%; премія з 35% до 80,3%.

Однак, перерахунок його пенсії з 1 липня 2012 року працівниками пенсійного фонду проведено з порушенням законодавства відповідно до довідки №86/13641, виданої УМВС України в Запорізькій області про розмір його грошового забезпечення станом на 1 липня 2012 року, згідно з якою було враховано лише посадовий оклад 580 грн.; оклад за військове звання 60 грн.; надбавку за вислугу років 40%, надбавку за особливо важливі завдання 50%; премію - 35% та зовсім не враховано таких видів грошового забезпечення (з яких сплачувалися соціальні внески), надбавку по Указу Президента України (771-2001) 100%; надбавку за особливі умови служби 50%; надбавку за безперервну службу в ОВС 90%; які передбачені висновком про призначення позивачу пенсії за вислугою років безстроково від 17.12.2002 року, чим також допущено звуження його соціальних гарантій пенсійного забезпечення.

Крім того, на думку позивача, працівниками ГУ ПФУ в Запорізькій області при перерахунку його пенсії з 1 липня 2012 року також протиправно застосовано ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції станом на 1 липня 2012 року), відповідно до якої було обмежено максимальний розмір його перерахованої пенсії з 73% до 70% від загального грошового забезпечення, чим також допущено звуження соціальних гарантій пенсійного забезпечення, що є недопустимим.

Про проведення перерахунку пенсії в 2008 та 2012 роках та про його результати ГУ ПФУ в Запорізькій області позивача не повідомляло, що позбавляло його можливості знати про це та оскаржити дії відповідача у визначеному законом порядку.

Вважаючи своє право порушеним, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Запорізькій області по неперерахуванню пенсії, зобовязати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої йому пенсії.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з зазначених підстав викладених в позові.

Представник відповідача в судове засіданні не зявився, про дату час та місце повідомлений належним чином. Суду надано письмові заперечення на адміністративний позов, в якому представник відповідача просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки на момент проведення перерахунку 01.01.2008 року ряд надбавок, доплат та підвищень були скасовані, тому відсутні підстави для врахування їх у розмір пенсії позивачу. Він також наполягав на необхідності залишення позову без розгляду з мотивів закінчення строків позовної давності.

Заслухавши та дослідивши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності, Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом щодо оскарження дій відповідача та діюче законодавство не вимагає жодних обовязкових процедур щодо досудового врегулювання спору, який виник між позивачем та відповідачем.

Відповідно до пункту 4 статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, в тому числі, усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходить із змісту статті 22 Конституції України, згідно з якою конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ) держава гарантує перерахунок призначених пенсій у звязку із збільшенням рівня грошового забезпечення.

Тобто незалежно від дати призначення пенсії розмір пенсії осіб, які мають право на неї відповідно до Закону №2262-ХІІ при інших рівних умовах (посада, військове звання, вислуга років тощо) повинен бути обчислений за єдиними нормами та умовами.

Відповідно до преамбули Закону №2262-ХІІ цей Закон спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Керуючись цим принципом, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірних питань була висловлена і Верховним Судом України у постановах: від 10 грудня 2013 року у справі №21-348а13, у справі від 17 грудня 2013року, у справі №21-484а13 від 22 квітня 2014 року та у справі №127-11720-14а від 06 жовтня 2015 року.

Конституція України зобовязує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені нею та законами України, що закріплено в статті 19 Основного Закону.

На думку суду, позиція відповідача по даній справі не відповідає наведеному принципу єдності умов пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб, оскільки, позивач по справі поставлений у нерівні умови у порівнянні з військовослужбовцями та особами начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деякими іншими особами відповідної категорії, що вийшли на пенсію після набуття чинності постанови КМУ від 7 листопада 2007 року №1294 та змін у законодавстві.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол та протоколи №2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковані Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. Протоколи №12 та №14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифіковані Законом України «Про ратифікацію Протоколів №12 та №14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 9 лютого 2006 року №3435-ІV.

Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

30 березня 2006 року набрав чинності Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (№3477-ІV). Відповідно ст.2 зазначеного Закону рішення Європейського суду з прав людини є обовязковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Застосування в Україні Конвенції та практики Суду врегульовано главою 4 Закону №3477-IV. Згідно ч.1 ст.17 Закону №3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини в категорії справ, яка розглядається, суд повинен керуватись принципом юридичної визначеності та відповідальності держави.

Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v. Home Office (Case 41/74 van Duym v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України (концепція схвалена у вступній частині, ч.3 ст.63 Закону №2262-ХІІ), держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Згідно ч.5 ст.19 Закону №3477-ІV Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду, чого відповідачем не забезпечено.

Виходячи із змісту позовних вимог та положень зазначених норм Конституції України і законів, що регулюють питання пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб, суд констатує, що в порушення встановлених Законом №2262-ХІІ єдності умов та норм пенсійного забезпечення права позивача при проведенні перерахунків його пенсії були грубо порушені.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 4 квітня 2006 року, який набрав чинності 29 квітня 2006 року в Закон №2262-ХІІ передбачено, що усі призначені за ним пенсії підлягають перерахунку у звязку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідній категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне убезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Порядок проведення перерахунку).

Цим нормативно-правовим актом визначено процедуру перерахунку пенсії та належні для цього підстави.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою правління ПФУ від 30 січня 2001 року №3-1 (далі Порядок подання документів).

Відповідно до пункту 4 Порядку подання документів заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності його законним представником за місцем проживання.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком проведення перерахунку, повідомляють орган ПФУ.

На виконання вимог зазначеного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1294 від 7 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі Постанова №1294), яка набула чинності з 1 січня 2008 року.

Прийняття вказаної Постанови стало підставою для перерахунку пенсії позивачу, якому відповідно до посвідчення №86/13641 була призначена пенсія за вислугу років згідно Закону №2262-ХІІ. З 1 січня 2008 року ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснило перерахунок розміру пенсії позивачу відповідно до довідки №86/13641, але при цьому врахувало лише посадовий оклад 580 грн.; оклад за військове звання 60 грн.; надбавку за вислугу років 40%, надбавку за особливо важливі завдання 50%; премію 35%. Утім, зовсім не було враховано таких видів грошового забезпечення, з яких сплачувалися соціальні внески, надбавку від належної суми пенсії 25%; надбавка за Указом Президента України (771-2001) 100%; надбавка за безперервну службу в ОВС 90%; підвищений посадовий оклад на 15%, які передбачені висновком від 17.12.2002 року про призначення йому пенсії за вислугою років безстроково. В звязку з цим, зі своєї вини ГУ ПФУ в Запорізькій області безпідставно дійшло до хибного висновку про безпідставність проведення перерахунку пенсії, оскільки пенсія в такому випадку зменшилася, що є незаконним та свідчить про порушення прав позивача і звуження його соціальних гарантій.

Аналогічне порушення прав останнього та пенсійного законодавства було допущено відповідачем і при перерахунку пенсії позивачу з 1 липня 2012 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №355 від 23 квітня 2012 року, якою знову було передбачено збільшення грошового забезпечення для працівників ОВС України.

В звязку з прийняттям вказаної постанови у позивача, як пенсіонера, змінилися розміри окремих видів грошового забезпечення, а саме: надбавка за особливо важливі завдання з 50% до 49%; премія з 33% до 80,3%.

Однак, перерахунок його пенсії з 1 липня 2012 року працівниками пенсійного фонду проведено з порушенням законодавства відповідно до довідки №86/13641, виданої УМВС України в Запорізькій області про розмір його грошового забезпечення станом на 1 липня 2012 року, згідно з якою було враховано лише посадовий оклад 580 грн.; оклад за військове звання 60 грн.; надбавку за вислугу років 40%, надбавку за особливо важливі завдання 50%; премію 35% та зовсім не враховано таких видів грошового забезпечення (з яких сплачувалися соціальні внески); надбавку від належної суми пенсії 25%; надбавку по Указу Президента України (771-2001) 100%; надбавку за безперервну службу в ОВС 90%; підвищений посадовий оклад на 15%, які передбачені висновком про призначення позивачу пенсії за вислугою років безстроково від 17.12.2002 року, чим також допущено звуження його соціальних гарантій пенсійного забезпечення.

Крім того, працівниками ГУ ПФУ в Запорізькій області при перерахунку його пенсії з 1 липня 2012 року також протиправно застосовано ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції станом на 1 липня 2012 року), відповідно до якої було обмежено максимальний розмір його перерахованої пенсії з 73% до 70% від загального грошового забезпечення, чим також допущено звуження соціальних гарантій пенсійного забезпечення, що є недопустимим.

Частиною 3 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що перерахунок пенсій у звязку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення своїх прав 29.09.2016 року після отримання відповіді ГУ ПФУ в Запорізькій області, що спростовує твердження відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду за захистом свого права, яке суд до уваги не приймає.

Оцінюючи інші твердження відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, викладені ним в запереченнях, поданих на позовну заяву, та не приймаючи їх до уваги, суд виходить з наведеного вище аналізу змісту положень Конституції та Законів України, а також прийнятих на їх виконання рішень Кабінету Міністрів України.

Статтею 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в поданих ним запереченнях проти позову не спростував правомірності вимог позивача, а також тверджень останнього про протиправність дій ГУ ПФУ в Запорізькій області та бездіяльності в питаннях, що стосуються перерахунку його пенсії.

Отже, судом встановлено, що Головне Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області при перерахуваннях позивачу пенсії допустило звуження соціальних гарантій його пенсійного забезпечення, що суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Звуження соціальних гарантій пенсійного забезпечення позивача проявилось, зокрема в тому, що відповідно до грошового атестату №26 від 11.12.2002 року та висновку про призначення пенсії довічно на час виходу на пенсію у нього було таке грошове забезпечення: посадовий оклад 105 грн.; оклад за військове звання 60 грн.; надбавка за вислугу років 35%; надбавка за указом Президента України (771-2001) 100%; надбавка за ОВС - 50%. Пенсія йому була призначена у розмірі 73% від грошового забезпечення.

При проведенні перерахунку пенсії 1 січня 2008 року йому було враховано лише посадовий оклад 580 грн., який був змінений; оклад за військове звання 60 грн.; надбавка за вислугу років 40%; надбавка за особливо важливі завдання 50%; та премія 35%. Утім зовсім не було враховано таких видів грошового забезпечення (з яких сплачувалися соціальні внески); надбавку від належної суми пенсії 25%; надбавка за указом Президента України (771-2001) 100%; надбавка за безперервну службу в ОВС 90%; підвищений посадовий оклад на 15%.

Проводячи перерахунок пенсії позивачу 1 липня 2012 року, органи пенсійного фонду України, незважаючи на те, що змінився розмір грошового забезпечення (премія з 35% до 80,3%), врахували позивачу лише посадовий оклад 580 грн.; оклад за військове звання 60 грн.; надбавку за вислугу років - 40%, надбавку за особливо важливі завдання 50%; премію 35% та зовсім не врахували таких видів грошового забезпечення (з яких ним сплачувалися соціальні внески); надбавку від належної суми пенсії 25%; надбавку за указом Президента України (771-2001) 100%; надбавку за безперервну службу в ОВС - 90%; підвищений посадовий оклад на 15%.

На думку суду, звуження соціальних гарантій пенсійного забезпечення, яке встановлено нормами вищезазначеного Закону, стосується порядку призначення пенсії особам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення та можливе при призначенні пенсії, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Аналогічна правова позиція зі спірних питань була висловлена і Верховним Судом України у постанові від 10 грудня 2013 року у справі №21-348а13.

Тому зменшення розміру пенсії позивачу з 73% до 70% (діюча редакція Закону) при її перерахунку, неврахування змін в розмірах хоча б одного з видів грошового забезпечення, суд розцінює як звуження його соціальних гарантій, що є протиправним та недопустимим.

У відповідності до ч.2 ст.6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Нормою статті 46 Конституції України гарантовано право особи на соціальний захист, що включає і право на забезпечення громадян у старості. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ та організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані та законні, заперечення представника відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства, а дії відповідача вчинені не відповідно до наданих йому повноважень.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до вимог законодавства, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Суд вважає за необхідне встановити також відповідно до статті 267 КАС України судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до ст.87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач користувався послугами фахівця в галузі права, за що сплачував кошти, що підтверджено договором №22-1 про надання правової допомоги від 01.06.2016 року, актом про прийняття-передачі наданих послуг від 15.11.2016 року, квитанцією №658054 від 15.11.2016 року на суму 2000,00 гривень, тому витрати на правову допомогу підлягають повному відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 158, 159, 163, 167, 183-2 КАС України,

постановив:

Позов ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2008 року по 01 липня 2012 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07 листопада 2007 року протиправною.

Зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої ОСОБА_1 пенсії без обмеження граничного розміру за період 01 січня 2008 року по 01 липня 2012 року згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07 листопада 2007 року у розмірі 73% від наступного грошового забезпечення: посадового окладу 580 грн.; окладу за військове звання - 60 грн.; надбавки за вислугу років - 40%; надбавки за указом Президента України (771-2001) - 100%; надбавки за особливі умови служби - 50%; надбавки за безперервну службу в ОВС - 90%; доплати від належної суми пенсії - 25%; премії - 35%; підвищеного посадового окладу 15%.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії за період з 1 липня 2012 року по 1 січня 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №355 від 23 квітня 2012 року протиправною.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої ОСОБА_1 пенсії без обмеження граничного розміру за період з 1 липня 2012 року по 1 січня 2016 року згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №355 від 23 квітня 2012 року у розмірі 73% від наступного грошового забезпечення: посадового окладу 580 грн.; окладу за військове звання - 60 грн.; надбавки за вислугу років - 40%; надбавки за указом Президента України (771-2001) - 100%; надбавки за особливі умови служби - 50%; надбавки за безперервну службу в ОВС - 90%; доплати від належної суми пенсії - 25%; премії 80,3%; підвищеного посадового окладу 15%.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області судовий збір в розмірі 551,20 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя О.Ю. Бойко