Справа № 266/4294/16-а
Суддя: Курбанова Н. М.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 266/4294/16-а
Провадженя№ 2-а/266/105/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 року м.Маріуполь

Приморський районний суд в складі головуючого судді Курбановой Н.М., за участю секретаря Широковой Г.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради, вточнивши позовні вимоги, просив визнати бездіяльність відповідача щодо перерахунку йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною та стягнути з УПСЗН Приморського району ММР недоплачену йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2016 рік в сумі 4730 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що є учасником бойових дій, а тому має право на щорічне отримання грошової допомоги у розмірі визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - пять мінімальних пенсій за віком. Проте, порушуючи вказану норму Закону, відповідачем здійснена виплата у розмірі передбаченому Постановою КМ України № 141 від 02.03.2016 року, яка становить 920 грн., що є значно нижчою, ніж визначено Законом. Не погоджуючись з такими діями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Позивач ОСОБА_2 до суду не зявився, надав заяву, якою підтримав поданий позов в повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутністю, позов задовольнити.

Представник Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради надав до суду письмові заперечення, в якому просить розглядати справу без участі їх представника та відмовити у задоволенні вимог. Також зазначив, що при виплаті позивачу, як учаснику бойових дій щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, Управління діяло в межах законодавства виходячи із виділених державою коштів та визначеному Кабінетом Міністрів розміру.

Перевіривши матеріали справи та доводи адміністративного позову, суд вважає, що у задоволенні вимог слід відмовити, з огляду на таке.

Сторонами визнано, що позивач, як учасник бойових дій має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. У 2016 році йому була виплачена зазначена допомога у розмірі 920 грн., передбаченому Постановою КМ України від 02.03.2016 року №141, що є значно нижчим ніж встановлено ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту - пять мінімальних пенсій за віком, і що у грошовому еквіваленті становить 5370 грн.

Наведені обставини визнані сторонами і в суду не викликає сумнів щодо достовірності цих обставин, а тому, з урахуванням положення ч. 3 ст. 71 КАС України, вони не доказуються.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Частиною 1 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Поряд з тим, п.63 (І) Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення … статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» … застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» - у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Крім того, суд зауважує на тому, що з урахуванням положень статті 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", статті 1 та частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також визначених частиною третьою статті 28 цього ж Закону обмежень, а саме: непоширення мінімального розміру пенсії за віком, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, - Кабінет Міністрів України, встановивши оскаржуваною постановою розмір виплати разової грошової допомоги учасникам війни до 5 травня, як однієї із соціальних гарантій, діяв правомірно та на усунення прогалин у законодавчому регулюванні.

Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради здійснюючи позивачеві нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня в розмірі 920 грн. діяло відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», (чинного з 1 січня 2015 року), та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «ОСОБА_2 питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань", а тому правомірно.

При вирішенні спору суд враховує позицію Вищого адміністративного суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, ухвала від 19.02.2016р. у справі № К/800/4176/16 (№753/13867/15-а).

Крім того, необхідно зазначити, що у судових рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - Суд), неодноразово висловлювалася позиція щодо обмеження (звуження) соціальних прав та гарантій державами - учасницями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Зокрема, в Рішенні від 03 червня 2014 року (Заява N 43331/12, справа "ОСОБА_2 проти України") Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення <...> та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

З урахуванням наведеного суд констатує відсутність підстав для визнання неправомірними дій відповідача по виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році, що є підставою для залишення позову без задоволення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 19, 22, 46 Конституції України, Рішеннями Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп, від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, від 25 січня 2012 року у справі № 1-11/2012, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", Постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 р. «ОСОБА_2 питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», Законом України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», ст.ст. 2, 3,7, 11, 71, 86, 94, 158-163, 167, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Курбанова Н. М.