Справа № 2а-10615/10/2670
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2016 року № 2а-10615/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомКомпанії "Емерсон Просесс Менеджмент АГ"
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби
проскасування податкового повідомлення рішення від 08.06.2010 № /0

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Компанія "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення рішення від 08.06.2010 №/0.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2011, відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.11.2015 К/9991/46891/11 касаційну скаргу компанії "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2011 та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при передачі фінансування та активів від Компанії "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" до Представництва "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" рух активів відбувався в межах однієї юридичної особи, та не призводив до переходу право власності на отримані активи та фінансування до представництва. Також позивач посилається на те, що реєстр продажів та витрат є первинним документом, яким належним чином підтверджуються понесені позивачем витрати.

Представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові заперечення на адміністративний позов в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки № 73/2204/19364733 від 25.05.2010 інших доводів, крім зазначених у вказаному акті перевірки відповідачем наведено не було.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

В період з 31.03.2010 по 28.04.2010 Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби проведено планову виїзну перевірку Представництва «Емерсон Просесс Менеджмент АГ», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 22.02.1994 по 31.12.2009, валютного та іншого законодавства за період з 22.02.1994 по 31.12.2009.

За результатами перевірки складено акт № 73/2204/19364733 від 25.05.2010, яким встановлено порушення підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994року №334/94-ВР, що призвело до недооцінення об'єкта оподаткування, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток за період, що перевірявся на загальну суму 8282461,00 грн.

08.06.2010 на підставі зазначеного акту перевірки прийнято податкове повідомлення - рішення №/0 яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 16564922 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 8282461,00 грн.

Компанія "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" не погоджуючись з податковим повідомленням - рішення №/0 від 08.06.2010 та вважаючи його таким, що підлягає скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Вищий адміністративний суд України скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2011 зазначив наступне: "У судовому процесі встановлено, що за період з 01.01.2007 по 31.12.2009 представництво позивача отримало на свій банківський рахунок фінансування від нерезидента - компанії «Emerson Process Management AG» (Швейцарія) та представництва цієї компанії, відкритого у Російській Федерації, в загальній сумі 30199836,00 грн. На банківський рахунок представництва грошові кошти були зараховані з призначення платежу « на утримання офісу», а саме: від компанії «Emerson Process Management AG» (Швейцарія) - 7443860 грн., у тому числі: за 2007 рік - 505000,00 грн., за 2009 рік - 6938860,00 грн.; від представництва компанії «Emerson Process Management AG» в Російській Федерації - 22755976,00 грн., в тому числі: за 2007 рік - 7667790,00 грн., за 2008 рік - 9868699,00 грн., за 2009 рік - 5219487,00 грн. Крім того, представництво позивача ввезло на митну територію України у режимі імпорту ТМЦ (демонстраційне обладнання та частини до цього обладнання) на безоплатній основі загальною митною вартістю в перерахунку по курсу Національного банку України на дати оформлення вантажно-митних декларацій 444772,29 грн.

Відповідно до пункту 1.17 ст.1 Закону № 334/94-ВР постійне представництво нерезидента в Україні (далі - постійне представництво) - постійне місце діяльності, через яке повністю або частково здійснюється господарська діяльність нерезидента на території України. До постійних представництв, зокрема, відносяться: місце управління, філіал, офіс, завод, фабрика, майстерня, шахта, нафтова чи газова свердловина, кар'єр або інше місце розвідки чи видобутку корисних копалин. З метою оподаткування до постійних представництв прирівнюються резиденти, які мають повноваження діяти від імені нерезидента, що тягне за собою виникнення у нерезидента цивільних прав та обов'язків (укладати договори (контракти) від імені нерезидента; утримувати (зберігати) запаси товарів, що належать нерезиденту, із складу яких здійснюється поставка товару від імені нерезидента, крім резидентів, що мають статус складу митниці). Резиденти, що з метою оподаткування прирівнюються до постійних представництв, не підлягають додатковій реєстрації в податкових органах як платники податку.

За визначенням підпункту 1.22.1 пункту 1.22 ст.1 цього Закону безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод.

Підпунктом 2.1.4 пункту 2.1 ст.2 цього Закону встановлено, що платниками податку є: постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників.

Валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (пункт 4.1 ст.4 Закону № 334/94-ВР).

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 цієї статті валовий доход включає: доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України "Про списання вартості несплачених обсягів природного газу".

За змістом вказаних правових норм платник податку зобов'язаний збільшити валовий доход на суму доходів з інших джерел, як-то: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, або вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді. При цьому, законодавцем передбачено виняток із вказаного правила, який стосується здійснення таких операцій між платником податку та його відокремленим підрозділом. Метою правового регулювання вказаної норми є виключення із об'єкту оподаткування операції, які відбуваються в межах однієї юридичної особи та не передбачають переходу права власності.

Пунктом 13.8 ст. 13 цього Закону визначено, що суми прибутків нерезидентів, які здійснюють свою діяльність на території України через постійне представництво, оподатковуються у загальному порядку. При цьому таке постійне представництво прирівнюється з метою оподаткування до платника податку, який здійснює свою діяльність незалежно від такого нерезидента.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій зробили висновок, що на представництво позивача не поширюється виняток, передбачений підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 ст.4 Закону № 334/94-ВР як для відокремленого підрозділу юридичної особи резидента України, а отже доход, отриманий представництвом позивача в Україні від компанії «Emerson Process Management AG» (Швейцарія), її представництва в Російській Федерації та вартість безоплатно отриманих товарно-матеріальних цінностей мають бути включені у валовий доход представництва позивача в Україні.

Однак, з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна погодитись, оскільки вони не відповідають змісту правового регулювання, встановленого вище наведеними правовими нормами. Судами помилково обмежено коло осіб, на які поширюється виняток, встановлений підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 ст.4 Закону № 334/94-ВР, за критерієм резидентства. Встановлюючи виняток із загального правила щодо правил відображення у складі валового доходу сум безповоротної фінансової допомоги та вартості безоплатно отриманих платником податку товарів (робіт, послуг), при здійсненні таких операцій платником податку на користь свого структурного підрозділу, законодавець мав на меті виключити випадки подвійного оподаткування таких доходів у обліку однієї юридичної особи, оскільки рух активів відбувається в межах цієї юридичної особи та не має наслідком перехід права власності, безвідносно до резидентства юридичної особи. У протилежному випадку мав би місце дискримінаційний підхід в оподаткуванні резидента та нерезидента, який здійснює діяльність на території України через постійне представництво, при тому, що нормою пункту 13.8 ст. 13 Закону № 334/94-ВР запроваджено рівність такого платника податку з метою оподаткування з платником податку, що здійснює діяльність незалежно від нерезидента.

Судами попередніх інстанцій, за встановлення обставин надходження коштів від компанії «Emerson Process Management AG» (Швейцарія) та представництва цієї компанії у Російській Федерації, однак не були встановлені обставини щодо постачальника товарно-матеріальних цінностей, які були імпортовані представництвом позивача в Україну. Позивач посилається на те, що ці товарно-матеріальні цінності поставлені компанією «Emerson Process Management AG» (Швейцарія) та її представництвами, розташованими за межами митної території України. Разом з тим, згідно з приєднаними до справи копіями вантажно-митних декларацій у графі «відправник/експортер» вказані й інші, ніж компанія «Emerson Process Management AG» юридичні особи, що ставить під сумнів довід позивача про отримання цих ТМЦ виключно від компанії «Emerson Process Management AG» (її представництв - нерезидентів). Неповне встановлення обставин у справі у цій частині, які у силу норм ст. 138 КАС України входять до предмету доказування у спорах про оскарження податкових повідомлень-рішень, призвело до неможливості виділення суми податкових зобов'язань, яка донарахована неправомірно. Тому, судові рішення підлягають скасуванню повністю, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції."

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2016 у справі №2а-10615/10/2670 позивачу було запропоновано надати додаткові письмові пояснення та документи щодо обставин викладених у рішенні Вищого адміністративного суду України.

Позивачем 29.02.2016 та у судовому засіданні 05.04.2016 було подано додаткові пояснення та клопотання про залучення додаткових доказів та пояснень до якого складені ним довідки про те, що Dieterich Standart, Inc., Ridge Tool Europe NV, METRAN та Copeland Gmbh є його афілійованими компаніями.

В наданих суду поясненнях позивачем зазначено про те, що наявність інших відправників у ВМД викликана суто логістичними домовленостями, оскільки всі договори щодо замовлення поставки рекламних та демонстраційних матеріалів були укладені позивачем, а не його представництвом в Україні, яке отримувало, використовувало та повертало демообладнання виключно на підставі інструкції позивача. Також позивач посилався на те, що 3 компанії з 7 від яких представництвом "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" та території України було отримано товарно - матеріальних цінності є його афілійованими компаніями.

Доказів на підтвердження вказаних фактів, позивачем суду надано не було та у судовому засідання зазначено про неможливість їх надання з архіву, оскільки їх було знищено. При цьому документів на підтвердження знищення певної документації позивачем суду надано не було.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи те, що позивачем не заперечується факт отримання представництвом "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" на території України товарно - матеріальних цінностей від інших постачальників крім позивача та його представництва в Російській Федерації, у той час, як відсутні докази на підтвердження того, що постачання відповідних товарно - матеріальних цінностей здійснювалось за договорами укладеними саме позивачем та афілійованими компаніями позивача в інтересах позивача, у суду відсутні підстави для висновку про поширення на товарно - матеріальні цінності отримані представництвом "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" на території України від інших постачальників крім позивача та його представництва в Російській Федерації положень підпункту 4.1.6 пункту 4.1 ст.4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Згідно з підпунктом 2.1.4 пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, є платниками податку на прибуток.

Відповідно до пункту 13.8 статті 13 зазначеного Закону прибуток постійного представництва нерезидента в Україні оподатковується у загальному порядку.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Згідно з підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий дохід, зокрема, включає доходи з інших джерел, у тому числі у вигляді: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податків у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податків в звітному періоді.

Пунктом 1.32 статті 1 вказаного Закону встановлено, що господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно з підпунктом 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

З огляду на зазначене, враховуючи висновки викладені Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 11.11.2015, у суду відсутні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення в частині щодо визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток на вартість товарно - матеріальних цінностей отриманих представництвом "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" на території України від інших постачальників крім позивача та його представництва в Російській Федерації.

Актом № 73/2204/19364733 від 25.05.2010 також, встановлено, що в порушення підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» представництвом було віднесено до складу валових витрат у 4 кварталі 2009 року витрати не підтверджені первинними документами у сумі 2 485 235 грн.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що представництва нерезидентів, створені в Україні, зобов'язані вести бухгалтерський облік і подавати фінансову звітність відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (в т. ч. регістри). Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь в їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємства зобов'язані складати фінансову звітність (баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал та примітки до звітів).

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 первинні документи - письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції., облікові регістри - носії спеціального формату у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Позивачем доказів на підтвердження факту понесення Представництвом «Емерсон Просесс Менеджмент Аг» та компанією нерезидентом «Emerson Process Management AG»(Швейцарія) витрат, пов'язаних з отриманням доходів та їх документального підтвердження (відповідні Контракти, Договори, Угоди із контрагентами, видаткові/прибуткові накладні, податкові накладні, ВМД, акти виконаних робіт, інвойси або інші документи, що підтверджують отримання товарів (робіт, послуг) та інші первинні документи, платіжні доручення, бухгалтерські документи та оборотно-сальдові відомості по відповідним рахункам на Представництво «Емерсон Просесс Менеджмент Аг» суду надано не було.

Щодо посилань позивача на реєстр продажів та витрат, як на первинний документ, який підтверджує наявність визначених в ньому витрат суд звертає увагу на те, що відповідний документ є зведеним бухгалтерським документом, який підлягає складанню на підставі первинних бухгалтерських документів, які і підтверджують належним чином понесення платником податків витрат.

З огляду на викладене у суду відсутні підстави вважати висновок відповідача щодо допущення позивачем порушення підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» необґрунтованим.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити частково.

2.Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби №/0 від 08.06.2010 в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток з суми грошових коштів та вартості товарно - матеріальних цінностей отриманих представництвом "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" на території України від Компанії "Емерсон Просесс Менеджмент АГ" та його представництва в Російській Федерації.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов