Справа № 333/3839/16-а(2-а/336/157/16)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2016 рокусправа № 333/3839/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04 листопада 2016 року по справі № 333/3839/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними дії під час проведення виплати одноразової щорічної допомоги до 5 травня відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» як учаснику бойових дій та стягнути одноразову щорічну допомогу до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком за період 2013-2015 роки та за 2016 рік з урахуванням раніше сплачених сум.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2016 року позовні вимоги за період 2013, 2014, 2015 роки залишено без розгляду на підставі частини 1 статті 100 КАС України у звязку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

В задоволені позовних вимог про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, під час проведення виплати одноразової щорічної допомоги до 5 травня згідно із ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік відмовлено.

Вважаючи вказане рішення суду таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказавши на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що є ветераном війни - учасником бойових дій, інвалідом 3-ї групи, а тому згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на одержання щорічної разової грошової допомоги в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Однак, всупереч зазначеній нормі, дана допомога була виплачена як учаснику бойових дій в розмірі 920 грн. відповідно до вимог постанови КМУ від 02.03.2016 № 141.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що постанову суду першої інстанції слід частково скасувати з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачу у 2016 році виплату щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня здійснено в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» в сумі 920 грн.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на 5 травня 2016 року ОСОБА_1 мав статус ветерана війни учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії АБ № 25087 від 25 січня 2005 року, та має права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Не погоджуючись із сумою виплати разової грошової допомоги до 5 травня, позивач звернувся до УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району з заявою про здійснення перерахунку та виплату суми, яка була недоплачена за 2013-2016 роки.

Листом № 3303-01 від 13.06.2016 та листом від 11.07.2016 № 01-3403 Управління праці та соціального захисту населення повідомило позивача, що сума щорічної грошової допомоги до п'ятого травня у 2013 -2016 роки визначена чинним законодавством, а саме Постановами Кабінету Міністрів України та сплачена у встановленому в них розмірі в повному обсязі.

Вказані обставини не є спірними та підтверджені під час апеляційного розгляду дослідженими доказами.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги стосовно виплати грошової допомоги за 2013-2015 роки та відмовляючи в задоволенні позову стосовно вимог за 2016 рік, суд першої інстанції виходив з того, що щорічна разова грошова допомога до 05 травня у 2016 році позивачу правомірно здійснена у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. В той же час, звернувшись до суду з позовом 27 липня 2016 року, позивачем порушено шестимісячний строк звернення до суду за захистом прав на отримання допомоги до п'ятого травня за 2013 -2015 роки.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є обґрунтованими з наступних підстав.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, встановлено виплату учасникам бойових дій щорічної до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, оскільки Закон України № 79 є таким, що прийнятий пізніше у часі, до спірних правовідносин підлягають застосуванню його положення, тому розмір щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни до 5 травня в 2016 році визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім 920 грн.

Вказані положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 є також чинними.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомоги які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, оскільки відповідачем здійснено виплату грошової допомоги в 2016 році у встановленому законодавством розмірі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про необхідність застосування строку звернення до суду, визначеного ст. 99 КАС України, та залишення без розгляду позовних вимог позивача в частині за період 2013, 2014, 2015 роки на підставі частини 1 статті 100 КАС України у звязку з пропуском строку звернення до адміністративного суду, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом лише 27 липня 2016 року, а вказані ним причини пропуску строку звернення до суду не є поважними. Посилання позивача на те, що про порушення своїх прав він дізнався лише після отримання листа від відповідача в червні 2016 року є недоречними, оскільки виплата допомоги має щорічний характер і про її отримання в меншому розмірі позивач міг і повинен був дізнаватися щороку після її отримання.

В той же час, відповідно до ст.ст. 99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

В своїй постанові, якою вирішено справу, суд першої інстанції залишив без розгляду позовні вимоги позивача в частині, що стосуються виплати допомоги в 2013, 2014, 2015 роках.

Статтею 161 КАС України визначено, коло питань, які вирішуються судом при прийнятті постанови. Серед цих питань додержання строку звернення до суду та його поновлення відсутні.

Частино 2 статті 100 КАС України визначено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналіз положень статей 100 і 161 КАС України свідчить про те, що судове рішення про залишення позовної заяви без розгляду з причин пропуску строку звернення до суду повинно викладатися судом у формі ухвали і приймається окремо до винесення постанови у справі.

Суд першої інстанції на ці норми процесуального права уваги не звернув і, крім задоволення або відмови в задоволенні позовних вимог, вирішив питання про залишення частини позову без розгляду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно положень ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разу встановлення під час апеляційного розгляду порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відтак, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині залишення позову без розгляду із ухваленням в цій частині нового судового рішення.

В іншій частині підстав для зміни або скасування постанови суду не встановлено, апеляційною скаргою висновки суду не спростовуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 100, 161, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2016 року по справі № 333/3839/16-а скасувати в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 за період 2013, 2014, 2015 роки і залишити їх без розгляду у звязку із пропуском строку звернення до суду.

В іншій частині Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2016 року по справі № 333/3839/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко