Справа № 127/21706/16-а
Суддя: Іщук Т. П.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/784/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Пєскову Є.Д.,

за участі позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання рішення субєкта владних повноважень протиправними та скасування, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій відповідача протиправними щодо прийняття рішення від 26 серпня 2016 року про утримання надміру виплаченої пенсії, скасування зазначеного рішення та зобовязання повернути незаконно стягнуті кошти. Свої вимоги мотивував тим, що 28 березня 2016 року позивач, як тимчасом во переміщена особа, звернувся до відповідача із заявою про взяття його на облік, вказуючи, що він працює в Раді адвокатів Вінницької області. 03 вересня 2016 року позивач рекомендованим листом отримав рішення відповідача від 26 серпня 2016 року за № 65 про стягнення з нього суми переплаченої пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року в розмірі 10202,01 грн. Позивач звернувся до відповідача із заявою про неправомірність прийнятого ним рішення, однак відповідач, з порушенням строку розгляду звернень громадян, надав письмову відповідь та наполягав на виконанні прийнятого ним рішення. Позивач вважає рішення відповідача протиправним, адже він взятий на облік платника податків як адвокат та є самозайнятою особою, а не підприємцем, як вважає відповідач, він не мав доходів. За наявності переплати у виплаті пенсії своєї вини не вбачає, а тому таке стягнення вважає безпідставним. Просив визнати протиправним дії відповідача та скасувати рішення від 26 серпня 2016 року № 65, зобовязати відповідача повернути незаконно стягнуті кошти з жовтня 2016 року за весь період, стягнути з відповідача розмір сплаченого судового збору.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Крім того зазначив, що з 11 червня 2010 року зареєстрований як адвокат та є самозайнятою особою, а не підприємцем. Матеріали пенсійної справи містять відомості про те, що він є самозайнятою особою, в період з 01 квітня 2015 року по 28 березня 2016 року він не отримував доходів, будь-яких зловживань з його боку не було. При цьому наголошував, що Управлінням ПФУ у Новоайдарському районі Луганської області з нього були стягнути кошти з пенсії як працюючого в сумі 15% із розміру пенсії, однак повернуті і надалі виплата пенсії проводилася в розмірі 100%. Одночасно просив винести ухвалу про притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб причетних до порушення прав позивача (а. с. 53-55).

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, вказуючи, що переплата пенсії позивачеві за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року склала 10202,01 грн., яка виникла у звязку з тим, що позивач отримував пенсію в повному обсязі, при цьому з 11 червня 2010 року є приватним підприємцем, а відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії у такому випадку проводиться в розмірпі 85%. Відповідч вважає позивача працюючою особою, адже в заяві від 28 березня 2016 року позивач вказав що працює в Раді адвокатів Вінницької області, при цьому документами, які підтверджують, що особа не працює є трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надається відділом персоніфікованого обліку та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію даними. З посиланням на положення ГК України відповідач вважає, що факт реєстрації позивача як субєкта підприємницької діяльності свідчить про те, що останній веде діяльність повязану з отриманням доходу. У звязку із наведеним, відповідч вважає, що позивач з 01 квітня 2015 року не мав права на отримання пенсії в повному обсязі, а тому з урахуванням положень ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідач прийняв рішення від 26 серпня 2016 року, яке вважає правомірним. За наведеного просив відмовити у задоволенні позову. Представники ОСОБА_3, ОСОБА_4 також просили відмовити в задоволенні позову. При цьому звернули увагу, що з огляду на заяву позивача про взяття його на облік, на адресу УПФУ в м.Вінниці надійшла пенсійна справа в електроному вигляді, відповідно до якої було зазначено, що позивач є непрацюючою особою. Отримавши пенсійну справу в паперовому вигляді та здійснивши перевірку за даними реєстру було встановлено, що відповідач працює, а тому і прийняте відповідне рішення. При цьому не заперечували, що в квітні 2015 року, як свідчать матеріали пенсійної справи, позивачеві повернуті кошти утримані з урахуванням положень ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи ОСОБА_1, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Новоайдарівському районі Луганської області, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Зазначена обставина визнається та не заперечується сторонами, а в суду не виникає сумнівів щодо її достовірності.

ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю та 11 червня 2010 року Новоайдарівським відділенням Старобельської районної ДПІ Луганської області взятий на облік як платник податків адвокат, що підтверджується копією відповідної довідки від 11 червня 2010 року № 61 (а. с. 8). Дана довідка також наявна в матеріалах пенсійної справи.

Позивач є внутрішньопереміщеною особою, має зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, та фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією довідки від 03 лютого 2016 року № 529625070 про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи (а. с. 56).

28 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про взяття його на пенсійний облік у звязку з тим, що він є внутрішньопереміщеною особою, одночасно зазначивши, що працює у Раді адвокатів Вінницької області. Вказана обставина визнається відповідачем.

26 серпня 2016 року комісією по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Управління Пенсійного Фонду України в м.Вінниці прийняте рішення за № 65, відповідно до якого вирішено утримувати з ОСОБА_1 переплату пенсії в розмірі 10202,01 грн. по 20% від розміру пенсії щомісячно. Рішення мотивоване тим, що по пенсійній справі ОСОБА_1 виявлено переплату у зазначеній сумі за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року у звязку з тим, що пенсіонер зареєстрований як ФОП (тобто працює) та з 03 листопада 2003 року отримує пенсію в повному обсязі, а не 85% відповідно до вимог ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а. с. 5). Про таке рішення позивача повідомлено рекомендованим листом 03 вересня 2016 року, що не заперечується сторонами.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо протиправності оскаржуваного рішення мотивовані тим, що відсутні зловживання та надання недостовірних данних з його боку, що не є підставою для стягнення надміру виплачених коштів. Крім того, позивач не вважає себе фізичною особою- підприємцем, як то твердить відповідач.

Щодо оскаржуваного рішення від 26 серпня 2016 року № 65 суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, відповідачем на підставі даних, які містяться в пенсійній справі позивача, виявлено наявність переплати пенсії в розмірі 10202,01 грн., що утворилась в період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року. Оскаржуваним рішенням з позивача утримано зазначена сума переплати в розмірі по 20% від розміру пенсії щомісячно.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Окрім того відповідно до Постанови Правління Пенсійного Фонду України від 21.03.2003 року №6-4 затверджено Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення.

Зазначений Порядок визначає механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення. Положеннями цього Порядку також передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З аналізу зазначених норм слідує, що підставами для повернення надмірно сплачених сум пенсії є: зловживаня з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Встановлюючи правомірність чи протиправність прийнятого відповідачем рішення суд керується положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України відповідно до якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено);) добросовісно; розсудливо;) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховує, що відповідач заперечував щодо задоволення позову та наполягав на правомірності прийнятого ним рішення, натомість на підтвердження правомірності прийнятого рішення не надав жодного доказу про те, що причиною переплати стали дії ОСОБА_1, а саме наявність зловживань з боку позивача або подання останнім недостовірних даних. При цьому із змісту оскаржуваного рішення слідує, що переплата виявлена лише на підставі даних, які містяться в пенсійній справі позивача. До того ж, судом встановлено, що в матеріалах пенсійної справи, оглянутої в судовому засіданні, містяться відомості про те, що особа є адвокатом, позивач самостійно вказував на це, надаючи довідки, особа не приховувала цієї інформації. При цьому суд також звертає увагу, що по даним пенсійної справи, яка містить і довідку, що особа є адвокатом, Управлінням Пенсійного Фонду України в Новоайдарському районі Луганської області була повернута утримана з пенсії з урахуванням ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» сума в розмірі 1088,20 грн. Отримання ж відповідачем пенсійної справи в електронному вигляді з відміткою про те, що особа (пенсіонер) є непрацюючою особою, не свідчить про зловживання з боку пенсіонера або подання ним недостовірних відомостей.

За наведеного суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо прийняття рішення від 26 серпня 2016 року № 65 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених коштів є протиправним, не ґрунтується на нормах діючого законодавства та підлягає скасуванню.

Позивач, звертаючись до суду, також просив повернути утримані з нього кошти. Як встановлено в судовому засіданні з позивача було утримано 1271,04 грн. Враховуючи, що судом прийнято рішення про скасування оскаржуваного рішення, утримані з позивача грошові кошти за зазначеним рішенням підлягають поверненню.

Щодо визначення правового статусу позивача як субєкта господарювання, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ст. 13 зазначеного Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи, які забезпечують себе роботою самостійно, займаються, зокрема адвокатською діяльністю, підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. Страхувальником в цьому випадку є сама застрахована особа (пункт 5 статті 14 Закону).

Відповідно до п. 14.1.226 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», взяття на облік осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, зокрема тих, що займаються адвокатською діяльністю, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Отже, особа, яку внесено до реєстру страхувальників, вважається працюючою з дати, що зазначена в реєстрі, як дата взяття на облік платника єдиного внеску.

Пунктом 178.1 ст. 178 Податкового кодексу України встановлено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у фіскальних органах за місцем постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік відповідно до ст. 65 цього Кодексу.

З аналізу положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вбачається, що право на зайняття адвокатською діяльністю у особи зберігається до зупинення або припинення ним права на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 31, ч. 7 ст. 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відомості як про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю так і про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 17 зазначеного Закону, Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

З огляду на викладене, на думку суду, статус непрацюючої особи набувається за умови як зняття такої особи з обліку податкових органів, так і зупинення або припинення ним права на зайняттят адвокатською діяльністю відповідно до ст.ст. 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в податкових органах саме як особа, яка займається адвокатською діяльністью, що підтверджується, зокрема довідкою від 11 червня 2010 року № 61 (а. с. 8), особа не зупинила, не припинила зайняття адвокатською діяльністю. Разом з тим, суд відмічає, що позивачем за період з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року податки та збори не сплачувались, що підтверджується довідкою ДФС України Словяносербської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 06 вересня 2016 року № 497/12-23-13 (а. с. 57). При цьому, з огляу на викладені положення нормативних актів, суд зауважує, що відповідач помилково ототожнює поняття фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність (у данному випадку адвокатську діяльність), адже як зазначалось вище, відповідно до п. 14.1.226 ст. 14 Податкового кодексу України це різні форми самозайнятості осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 551,2 грн. (квитанція від 10 жовтня 2016 року № НОМЕР_1) та за забезпечення позову в розмірі 413,4 грн. (квитанція від 24 жовтня 2016 року № НОМЕР_2).

Суд не вбачає підстав для постановлення ухвали щодо притягнення до відповідальності винних осіб, рішення приймалося колегіальним органом. Доводи ж позивача про знищення документів, які знаходяться в матеріалах пенсійної справи, не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 50 Заокну України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 4, 6, 8, 9, 11, 71, 94, 159, 160, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 26 липня 2016 року № 65 щодо стягнення переплат з ОСОБА_1.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці повернути кошти стягнуті на виконання рішення комісії по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці від 26 липня 2016 року № 65.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 964,60 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови буде виготовлений у встановлений ч.3 ст.160 КАС України пятиденний строк.

Суддя: