Справа № 826/4216/13-а
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року м. Київ К/800/47615/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Веденяпіна О.А.

Островича С.Е.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Неон-Арт»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013

у справі № 826/4216/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Неон-Арт»

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Неон-Арт» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Неон-Арт») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі м. Києва ДПС) про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 21.11.2012 №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2013, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Неон - Арт Плюс» з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «ТК «Поділля-Інвест» та ТОВ «НВЦ «Електропромторг» за період з 01.01.2009 по 30.06.2012, за результатами якої складено акт від 07.11.2012 № 7389/22-7/32523536.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог: п. 5.1 ст. 5, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 98 375,00 грн.; пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 78942,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.11.2012 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 111918,00 грн., в тому числі за основним платежем - 98375,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 13543,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження ДПС в м. Києві податкового повідомлення-рішення від 21.11.2012 № скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Судами встановлено, що між позивачем та ТОВ «ТК «Поділля-Інвест» було укладено та підписано договір від 01.11.2010 № 11110 та договір від 06.01.2011 № 060111, відповідно до яких ТОВ «ТК «Поділля-Інвест» (виконавець) зобов'язується передати у власність ТОВ «Неон-Арт Плюс» (замовника) товар відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець прийняти товар та оплатити його на умовах та в порядку, визначених даними договорами.

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «ТК «Поділля-Інвест» позивачем надано копії наступних документів: договір від 01.11.2010 № 11110 та договір від 06.01.2011 № 060111, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, акти здачі-приймання виконаних робіт, рахунки-фактури.

Крім того, між позивачем та ТОВ «НВЦ Електропромторг» було укладено та підписано договір № б/н від 01.04.2011, відповідно до умов якого ТОВ «ТК «НВЦ Електропромторг» (виконавець) зобов'язується виготовити та поставити ТОВ «Неон-Арт Плюс» (замовнику) продукцію відповідно до замовлення, а ТОВ «Неон-Арт Плюс» (замовник) зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «НВЦ Електропромторг» позивачем надано рахунок-фактуру від 11.04.2011 № СФ-18, податкову накладну від 11.04.2011 № 18, акт здачі-прийняття робіт від 11.04.2011.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Так, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Тобто, необхідно перевіряти фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції: наявність майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень як своїх так і контрагента, які б свідчили про наявність товарного характеру операцій.

Тільки за умови достовірного встановлення обставин щодо реальності придбанням товарів (робіт, послуг), фактичного та обґрунтованого понесення позивачем витрат з їх придбання, наявності правових та фактичних підстав для віднесення сум до складу податкового кредиту, можна визнати формування податкового кредиту правомірним.

Виконання таких договорів вимагало від продавців (виконавця) наявності відповідних основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, а також необхідну кількість працівників для здійснення обліку, охорони, розвантаження/завантаження товарів.

В той же час, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності трудових ресурсів, транспортних засобів та інших основних засобів, документи надані в якості доказів носять неповний та суперечливий характер, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктами господарювання задекларованого основного виду діяльності.

Вищевикладене свідчить про відсутність у ТОВ «Неон-Арт Плюс», ТОВ «ТК «Поділля-Інвест», ТОВ «НВЦ Електропромторг» адміністративно-господарських можливостей, трудових ресурсів, устаткування, транспорту, необхідних для виконання господарських зобов'язань, відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, відсутність наміру на створення правових наслідків.

Згідно п. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, правила оформлення документів на перевезення, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні вантажного автомобіля.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу вантажного автомобіля.

Відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Позивачем не надано жодних товарно-транспортних документів на підтвердження транспортування товарів від ТОВ «ТК «Поділля-Інвест», ТОВ «НВЦ Електропромторг» на адресу ТОВ «Неон-Арт Плюс».

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Враховуючи вимоги пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 та п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до складу валових витрат витрати на виплату винагород або інших видів заохочень пов`язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час) та які не пов'язані з веденням господарської діяльності.

Згідно положень п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України при визначенні оподатковуваного прибутку не враховуються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Позивач не надав суду документів, що є обов'язковими для формування валових витрат та податкового кредиту. Аналіз матеріалів справи у сукупності свідчить про те, що зазначені угоди були лише задокументовані без фактичного виконання сторонами умов договорів, а тому, суд дійшов висновку, що позивач протиправно включив до складу валових витрат витрати по взаємовідносинам із вказаними контрагентами, а також сформував податковий кредит за вказаними вище угодами.

Суд зазначає, що наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ТК «Поділля-Інвест», ТОВ «НВЦ Електропромторг».

Враховуючи вищенаведене, із наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між його господарською діяльністю, придбанням послуг та їх реалізацією, руху активів, а відтак позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту є правомірними

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування винесеного повідомлення-рішення посилався на те, що фінансово-господарські операції позивача з контрагентам стали предметом позапланової виїзної перевірки у зв'язку з постановою старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у м. Києві Бабія О.В. по кримінальній справі.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач не мав права виносити податкові повідомлення-рішення відповідно до п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України, у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність.

У відповідності до п. 58.4 ст. 58 Податкового кодексу України, у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом. Складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення за податковими зобов'язаннями платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, забороняється до набрання законної сили рішенням суду у справі або винесення постанови про закриття такої кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

З аналізу зазначених норм вбачається, що податковий орган зобов'язаний скласти податкове повідомлення-рішення про визначення податкових зобов'язань юридичній особі, щодо керівника якої було порушено кримінальну справу за ст. 212 Кримінального кодексу України (ухилення від сплати податків), виключно після набрання законної сили обвинувальним вироком або постановою про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

В той же час, зазначені норми не містять обмежень щодо винесення податкового повідомлення-рішення відносно контрагентів юридичної особи, щодо керівника якої порушено кримінальну справу за ст. 212 Кримінального кодексу України.

Слід зазначити, що наявність такого обмеження могла б спричинити протиправне отримання бюджетного відшкодування такими контрагентами, а також неможливість в майбутньому донарахувати податкове зобов'язання за наслідками виявлення нікчемних правочинів, у зв'язку зі спливом встановленого Податковим кодексом України строку давності для визначення податкових зобов'язань та застосування штрафних санкцій. Адже, відповідно до ст. 102 Податкового кодексу України, після спливу 1095 днів платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання.

Отже, з правового аналізу норм Податкового кодексу України та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 21.11.2012 № винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Неон-Арт» відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис) О.А. Веденяпін
(підпис)С.Е. Острович