Справа № 807/2226/14
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 р. Справа № 876/10882/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області, яким просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні його клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею не більше 2,0 га в адміністративних межах Голубинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, зобов'язати відповідача розглянути дане клопотання і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому чинним законодавством України, і за результатами розгляду клопотання надати мотивовану відповідь у місячний строк.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що непозначення позивачем бажаного місця розташування земельної ділянки не дає можливість відповідачу реалізувати свою компетенцію щодо розпорядження землею, оскільки в даному випадку у нього відсутні необхідні умови відведення земельної ділянки, які полягають у неможливості її віднесення до земель державної власності сільськогосподарського призначення, як це передбачено ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він надав відповідачу всі необхідні та достатні документи для отримання у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства площею не більше 2,0 га в адміністративних межах Голубинської сільської ради. Однак всупереч вимогам ст. ст. 118, 122 Земельного кодексу України відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї ділянки.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 05.02.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства площею не більше 2,0 га в адміністративних межах Голубинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області.

За наслідками розгляду даного клопотання Головне управління Держземагенства у Закарпатській області листом від 28.02.2014 № 31-7-0.10-1266/2-14 «Про розгляд клопотання» повідомило позивача про відмову у задоволенні його клопотання, мотивуючи відмову тим, що у наданих ним графічних матеріалах не зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Як на правову підставу даної відмови відповідач посилався на положення ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної відмови відповідача з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 116 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 цього Кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 цієї статті підставою відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у випадках, передбачених частинами 1 і 6 статті 118 Кодексу, може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 122 цього Кодексу центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п. п. 1-3 «Положення про Головне управління Держземагентства у Закарпатській області», затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 21.09.2012 року № 443, Головне управління є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. Голова місцевої державної адміністрації координує діяльність Головного управління і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держземагентcтва України на території Закарпатської області.

Згідно з пп. 4.30 п. 4 цього Положення Головне управління передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Частиною 1 ст. 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до п. 1.3 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держземагентства України від 18.05.2010 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за № 391/17686, межа земельної ділянки це сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Як слідує із змісту ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, даною нормою в імперативній формі встановлено, що для отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності заінтересована особа повинна подати клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також обовязково додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Будь-яких винятків з цього правила чи альтернативних варіантів дана норма не містить. Необхідність подання таких матеріалів випливає із самого змісту наведених норм, оскільки, як передбачено частиною 7 цієї статті, підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації тощо. А для встановлення відповідності місця розташування земельної ділянки, яку особа бажає отримати у власність, зазначеним вимогам, потрібно обовязково встановити це місце, для чого зазначеними нормами і встановлено необхідність подання графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Як встановив суд, до свого клопотання від 05.02.2014 року ОСОБА_1 додав графічну карту кадастрового розподілу з бажаним місцем розташування земельної ділянки.

Однак, як правильно встановив суд першої інстанції, з даної графічної карти неможливо встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивач хоче отримати у власність, тому цю карту не можна розцінювати як графічні матеріали в розумінні ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

Щодо доводів позивача про те, що він немає іншої можливості конкретизувати та позначити бажане місце розташування земельної ділянки на графічних матеріалах, оскільки на момент звернення позивача до відповідача в публічному доступі була відсутня інформація щодо наявності вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2014 року, тобто в день подання зазначено вище клопотання до Головного управління Держземагентства у Закарпатській області, ОСОБА_1 звертався до Управління Держемагенства у Свалявському районі Закарпатської області із запитом про надання інформації щодо наявності вільних земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Листом від 21.02.2014 року № 01-13/344 Управління Держемагенства у Свалявському районі Закарпатської області повідомило позивача про те, що для отримання даної інформації йому необхідно звернутися до органів, в компетенцію яких, згідно чинного законодавства, входить вирішення даного питання.

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач мав можливість отримати відповідну інформацію, яка є публічною, у Головному управлінні Держземагентства у Закарпатській області, у віданні якого ця інформація перебуває і подати відповідачу клопотання про надання земельної ділянки у власність з належними графічними матеріалами щодо її місця розташування.

Однак позивач не скористався такою можливістю і звернувся до відповідача із зазначеним вище клопотанням без належних документів (графічних матеріалів) щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач не позбавлений права повторно звернутись до відповідача з аналогічним клопотанням після усунення умов, які були підставою для відмови в задоволенні його клопотання від 05.02.2014 року.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно вказав, що незазначення позивачем конкретного бажаного місця розташування земельної ділянки не дає можливість Головному управлінню Держземагентства у Закарпатській області визначити, до чиєї компетенції входить вирішення його клопотання про надання земельної ділянки, оскільки відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. А згідно з ст. 84 цього Кодексу у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Статтею 122 цього Кодексу визначено повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, нормами даної статті передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, а центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

В свою чергу, з доданої ОСОБА_1 до зазначеного вище клопотання графічної кадастрової карти неможливо встановити, де знаходиться бажана земельна ділянка і відповідно до земель якої форми власності (комунальної чи державної) вона належить,а, отже, до чиєї компетенції належить розгляд і вирішення його клопотання органів місцевого самоврядування чи органів Держземагенства.

Наведене вище узгоджується також з положеннями наказу Держземагентства України від 09.04.2013 року 142, яким були внесені зміни до наказу Держземагентства України від 28.02.2013 року № 72 «Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб», а саме п. 1 наказу № 72 викладено в такій редакції: «Довести до відома головних управлінь Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі і рекомендувати для використання в роботі методичні рекомендації щодо реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб та методичні рекомендації щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з поновлення договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та/або внесення змін до них в новій редакції, що додаються».

Ці методичні рекомендації визначають рекомендований механізм порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі (далі територіальні органи) повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб.

Пунктом 2.1 даних Методичних рекомендацій визначено, що при надходженні до територіального органу клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, або клопотання особи, зацікавленої в одержанні у користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності відповідному територіальному органу безпосередньо в момент звернення рекомендується здійснити реєстрацію такого клопотання у відповідності до вимог Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242, а також рекомендується вносити відомості про реєстрацію клопотання (дату реєстрації та вхідний номер) до програмного забезпечення.

Відповідно до пп. 2.2.1 п. 2.2 Методичних рекомендацій після реєстрації клопотання відповідний територіальний орган зобов'язаний у строк, що не перевищує двадцяти днів, перевірити у разі якщо земельна ділянка передається у власність у межах норм безоплатної приватизації: наявність викопіювання з кадастрової карти (плану) або інших графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (частина шоста статті 118 Земельного кодексу України); відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта (п'ята) статті 116 Земельного кодексу України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина третя статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; чи не порушуватиме бажане місце розташування земельної ділянки вимог раціональної організації території (шляхом створення черезсмужжя) та компактності землекористування (у разі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) (частина друга статті 29 Земельного кодексу України).

А відповідно до п. 2.6 Методичних рекомендацій при недотриманні однієї із вимог, зазначених у пункті 2.2 цих Методичних рекомендацій, відповідному територіальному органу у строк, що не перевищує п'яти днів, рекомендується інформувати заявника про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови.

Враховуючи наведені вище обставини та положення актів законодавства, колегія суддів вважає правильним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2014 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства площею не більше 2,0 га в адміністративних межах Голубинської сільської ради, Головне управління Держземагенства у Закарпатській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством, тому дана відмова є правомірною та обґрунтованою.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2014 року у справі № 807/2226/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 19.12.2016 року