Справа № 426/14479/16-а
Суддя: Попова О. М.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі: головуючого судді Поповій О.М. при секретарі - Крикуновій Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в письмовому провадженні, у залі суду в м. Сватове справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій незаконними та зарахування до стажу роботи на посаді судді іншого трудового стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2016 р. позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області, в якій просить суд визнати дії відповідача відмову зарахувати до стажу роботи на посаді судді інший трудовий стаж незаконними, та зобовязати зарахувати до стажу роботи на посаді судді інший трудовий стаж, який дає право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а саме: строку служби у ОСОБА_2 з 20.11.1980 по 30.11.1982 року, тобто 2 роки 10 днів, та половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1985 по 30.06.1989 р., тобто 1 рік 11 місяців 2 дні, а також Зобовязати відповідача провести з 20 вересня 2016 року розрахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із належного стажу роботи 28 років 03 місяці 03 дні, тобто у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 551, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

В судове засідання позивач не зявився, надавши на адресу суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без його присутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, просив справу слухати без присутності представника та надав на адресу суду заперечення на позов, в яких зазначив, що стаж позивача становить 24 роки 03 місяці 21 день. На момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року у позивача стаж, який давав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання був відсутній. Статтею 43 Закону України «Про статус суддів» не передбачено врахування військової служби та половина терміну навчання у юридичних вузах до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді. Вважає, що дії управління щодо відмови в призначенні пенсії є правомірними, а позов необґрунтованим.

Згідно ч.4 ст. 122 КАС України, якщо клопотання про розгляд справи за її відсутності заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Приймаючи до уваги, що від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю, тому суд, враховуючи відсутність визначених статтею 128 КАС України перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та відсутність потреби заслухати свідків чи експертів, вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Суд дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, а саме:

05 червня 1992 року сесією Луганської обласної ради народних депутатів позивач був обраний на посаду судді Сватівського районного суду Луганської області, про що було видано наказ № 51 від 08.06.1992 р.

29.07.2002 року позивач був обраний суддею Сватівського районного суду Луганської області безстроково, про що свідчіть наказ № 72 від 29.07.2002 р.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 08.09.2016 року було задоволено заяву позивача про відставку та відповідно до наказу голови Сватівського районного суду Луганської області № 12 від 19.09.2016 року та його було виключено з штату Сватівського районного суду Луганської області.

20 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці та надав відповідачу відповідну довідку про стаж роботи. До довідки позивач додав необхідні документи, які свідчать про стаж роботи на посаді судді та інші документи, які свідчать про його право на зарахування до стажу судді іншої діяльності, а саме: військової служби та навчання на денній формі навчання у Харківському юридичному інституті.

Відповідно до довідки доданої до матеріалів справи стаж як судді, який дає право на довічне грошове утримання складає: служба у ОСОБА_2 армії з 20.11.1980 по 30.11.1982 року 2 роки 00 місяців 10 днів; половина часу навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1985 по 30.06.1989 1 рік 11 місяців 2 дні; суддя Сватівського районного суду Луганської області з 08.06.1992 по 19.09.2016 24 роки 03 місяці 21 день, а всього стаж роботи станом на 19.09.2016 року складає 28 років 03 місяці 03 дні. Але відповідач не зарахував весь вказаний стаж роботи, крім стажу судді.

Відповідно до ч. 2 п. 3-1 Постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» з подальшими змінами до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби. Зарахування цього стажу також передбачено і постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 20.12.93 № 1049 «Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів». Також такі пільги щодо зарахування до стаж судді іншого стажу були передбачені за час роботи позивача на посаді судді Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VІ, у п.11 Розділу XIII Перехідних положень законодавець вказав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

З 29 червня 2008 року позивачу було призначене довічне грошове утримання у розмірі 80 % з урахуванням вказаного трудового стажу. Цього стажу позивача не позбавляли.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_4 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Відповідно до ст. 9 ОСОБА_4 України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, є частиною національного законодавства України.

Укладення міжнародних договорів, які суперечать ОСОБА_4 України, можливе лише після внесення відповідних змін до ОСОБА_4 України.

Відповідно до ст. 19 ОСОБА_4 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Відповідно до ст. 58 ОСОБА_4 України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Ч.1 ст.126 ОСОБА_4 України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються ОСОБА_4 і законами України.

ОСОБА_4 України закріплено принцип незалежності суддів. Однією з гарантій цієї незалежності визначено обовязок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів та діяльності суддів. Аналіз норм ОСОБА_4 України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Так, Конституційний суд України, в своїх Рішеннях, що стосуються правових понять інституту судді у відставці, закріплюють поняття щомісячного довічного грошового утримання, принципів незалежності суддів, також Конституційним судом вказано про неможливість відміни та звуження змісту та обєму статусу суддів; про неможливість звуження досягнутого рівня незалежності суддів; про неможливість диспропорції у матеріальному забезпеченні судів та суддів різних рівнів; про неможливість суттєвої диспропорції у грошовому забезпеченні працюючих суддів та суддів у відставці; про неможливість відміни принципу, як перегляд щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни заробітної плати працюючим суддям, виходячи з її нового розміру.

У мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 р. № 18-рп/2011, Конституційний суд України вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємоповязані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. Також вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обовязків та особливою формою його соціального забезпечення.

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив про неможливість звуження змісту та обєму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, від З червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Про необхідність дотримання вказаного принципу незалежності суддів неодноразово вказували у своїх рішеннях і Конституційний Суд України, і Європейський суд з прав людини.

Так, в рішенні від 08 червня 2016 року № 4 рп / 2016 Конституційний Суд України зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення ОСОБА_4 України стосовно незалежності суддів, яка є невідємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, повязані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17 листопада 2010 року № (2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

У п.2 Рішення від 9 лютого 1999 року Справа № 1-7/99 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний суд України вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 ОСОБА_4 України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, а відповідно до статті 22 ОСОБА_4 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_4, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вище наведене суд приходить до наступного.

05 червня 1992 року сесією Луганської обласної ради народних депутатів позивач був обраний суддею Сватівського районного суду, 29.07.2002 року позивач був обраний суддею Сватівського районного суду Луганської області безстроково, Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 08.09.2016 року було задоволено заяву позивача про відставку та відповідно до наказу голови Сватівського районного суду Луганської області № 12 від 19.09.2016 року його було виключено з штату Сватівського районного суду Луганської області. Раніше з 29 червня 2008 року позивачу було призначене довічне грошове утримання у розмірі 80 % з урахуванням вказаного трудового стажу. Цього стажу позивача не позбавляли. 20 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці та надав відповідачу відповідну довідку про стаж роботи. До довідки позивач додав необхідні документи, які свідчать про стаж роботи на посаді судді та інші документи, які свідчать про його право на зарахування до стажу судді іншої діяльності, а саме: військової служби та навчання на денній формі навчання у Харківському юридичному інституті.

Але, на думку суду, відповідач безпідставно позбавив позивача раніше зарахованого стажу, та не зарахував позивачу до стажу судді - службу у лавах ОСОБА_2 армії з 20.11.1980 по 30.11.1982 року, а саме: 2 роки 00 місяців 10 днів та половину строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1985 по 30.06.1989 1 рік 11 місяців 2 днів чим відповідач допустив звуження прав позивача, не зарахувавши військову службу та навчання на денній формі навчання у Харківському юридичному інституті, оскільки позивачу раніше було призначене довічне грошове утримання, він його отримував з 29 червня 2008 року та перестав отримувати в звязку зі змінами в законодавстві оскільки Закон від 7 липня 2010 року № 2453-VI не передбачав виплату довічного грошового утримання працюючим суддям а в пункті 11 Розділу XIII Перехідних положень Закону № 2453-VI, законодавець вказав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, відповідач не мав права позбавити позивача стажу, який раніше був зарахований при призначенні позивачу довічного грошового утримання та отримувати позивачем довічне грошове утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді чим порушив права позивача щодо матеріального і соціального захисту його як судді у відставці, допустив звуження прав позивача, не зарахувавши військової служби та навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті.

При призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання відповідачем, в порушення Закону № 2453-VI, зараховано до стажу роботи тільки період роботи на посаді судді Сватівського районного суду Луганської області, чим порушено його права щодо матеріального і соціального захисту його як судді у відставці. При таких обставинах суд вважає, що заперечення відповідача суперечать встановленим обставинам по справі та не заслуговують на увагу, а позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, тому оскільки позивачем до матеріалів справи долучені квитанції про сплату судового збору у розмірі 551,20 грн., тому судові витрати у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 8, 58 ОСОБА_4 України, рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 р. № 18-рп/2011, ст.ст. 2, 3,9, 11, 17,18, ч.1 ст.94. ч.4 ст.122, 158 -163, КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій незаконними та зарахування до стажу роботи на посаді судді іншого трудового стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання задовольнити.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області провести з 20 вересня 2016 року розрахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1, виходячи із належного стажу роботи 28 років 03 місяці 03 дні, тобто у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сватівський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О.М.Попова