Справа № 286/1676/16-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Вачко В.І.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"22" грудня 2016 р. Справа № 286/1676/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Капустинського М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "25" листопада 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Овруцького районного суду Житомирської області у якому просив:

- зобов'язати Овруцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відновити з 01 січня 2016 року виплату нарахованої пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- зобов'язати Овруцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виконати негайно постанову суду у межах суми платежу за один місяць та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили;

- стягнути з Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на його користь 551,20 грн. сплаченого судового збору за подання до суду даного позову.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 25 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі зазначено, що відповідач своїми діями безпосередньо порушив його право на соціальний захист.

З врахуванням приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється судової колегією за відсутності сторін, в порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 09.02.2015 року перебуває на обліку в Овруцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з вказаної дати йому призначено пенсію за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка йому виплачувалась з дати її призначення до 31.12.2015 року.

Також встановлено, що позивач з 01 січня 2016 року по даний час працює на посаді в Житомирській митниці ДФС, яка відноситься до державної служби.

Із 01.01.2016 року виплата пенсії йому припинена відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ від 24 грудня 2015 року, яким тимчасово у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року ОСОБА_3, як особі, яка працює на посаді та на умовах передбачених законом України "Про державну службу", пенсія не виплачується.

12.05.2016 позивач звернувся до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про відновлення виплати пенсії, але листом №336/с-8 від 13.05.2016 року позивачу було відмовлено у відновленні виплати пенсії, посилаючись на те, що він працює на посаді передбаченій Законом України "Про Державну службу", тому немає підстав для відновлення виплати пенсії.

Позивач, вважаючи дії відповідача по відмові у виплаті пенсії протиправними, звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, що внесення змін до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які передбачають тимчасове припинення виплати пенсії особам які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів" не є дискримінаційними в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та значенні слова дискримінація.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.6 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У відповідності до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 24.12.2015 року № 911, який набрав чинності з 01.01.2016 року, ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" викладено у новій редакції, зокрема передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином, законодавець з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року тимчасово обмежив виплату пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно до змін до ст.47 ч.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підставою для тимчасової невиплати пенсії є період роботи на посадах та на умовах передбачених серед іншого Законом України "Про державну службу".

Вказані норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Крім того, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Таким чином, позивач отримував раніше призначену пенсію, як посадова особа органу державної влади (місцевого самоврядування) - державний службовець, що працює на посаді та умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", а отже дія Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах державної влади поширюється на нього в повному обсязі.

Колегія суддів вважає доводи апелянта стосовно того, що відповідач своїми діями безпосередньо порушив його право на соціальний захист, гарантоване ст.ст.22, 46, 58 Конституції України, ст.14, ст.1 Першого протоколу Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.14 Конвенції, яка передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції гарантується без будь-якої дискримінації за ознаками статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

Відповідно до загального положення Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»

2) дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними;

Таким чином, ні в змісті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ні в Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не передбачено, що посадовці законодавчої, виконавчої та судової гілок влади лише за ознакою того, що вони є державними службовцями можуть бути суб'єктами дискримінації.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що внесення змін до ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які передбачають тимчасове припинення виплати пенсії особам які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів" не є дискримінаційними в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та значенні слова дискримінація.

В силу вимог ч.2 ст.71 КАС України відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "25" листопада 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Овруцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Гетьмана Виговського,12,м.Овруч,Овруцький район, Житомирська область,11100

- ,