Справа № 265/4406/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мельник І.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року справа №265/4406/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя на постанову Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року у справі № 265/4406/16-а за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2016 року, ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання дій управління щодо відмови позивачу у відновленні виплати раніше призначеної пенсії за вислугою років протиправними та зобовязання відповідача відновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років з 01 січня 2016 року (а.с. 2-6).

Постановою Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року у справі № 265/4406/16-а позовні вимоги задоволені. Визнано протиправними дії управління щодо тимчасового зупинення виплати пенсії за вислугою років з 01 січня 2016 року. Зобовязано управління поновити ОСОБА_4 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 01 січня 2016 року (а.с. 29-30).

Не погодившись із судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя подало апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначено, що на позивача, як посадової особи органу прокуратури, яка працює на посаді та умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру» поширюється дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року № 911 в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особам у період служби в органах прокуратури у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Апелянт просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 36-38).

Позивач та представник відповідача у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

20 грудня 2016 року до канцелярії суду надійшло клопотання від ОСОБА_4 про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставину справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_4 з 16 лютого 2011 року на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» отримує пенсію за вислугою років (а.с. 10).

На момент призначення пенсії та до теперішнього часу позивач працює на посаді прокурора.

З 01 січня 2016 року позивачу припинено виплату пенсії на підставі вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24 грудня 2015 року.

Спірним питанням у справі, є правомірність зупинення пенсійним органом пенсійних виплат позивачу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про порушення пенсійним органом права на отримання позивачем пенсійних виплат з 01січня 2016 року, оскільки Закон України « Про прокуратуру», який діяв на момент набуття позивачем пенсії за вислугу років, не обмежував право працюючої особи на отримання цієї пенсії.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен був прийняти рішення на підставі нормативно-правових актів, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 24 грудня 2015 року № 911, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, ч. 15 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" викладено у новій редакції, зокрема, передбачено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про прокуратуру» призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином, законодавець з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року тимчасово обмежив виплату пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про прокуратуру».

Вказані норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Крім того, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року №3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

З 01 січня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає помилковим посилання суду першої інстанції на порушення права позивача на соціальний захист, що спростовується змістом чинного законодавства, яке не визнано неконституційним та не скасовано на момент тривалості спірних правовідносин.

З огляду на зазначене, на позивача, як посадової особи органу прокуратури, який працює на посаді та умовах, передбачених Законом України "Про прокуратуру» поширюються положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах прокуратури.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання пенсії та погоджується з висновком управління щодо правомірності зупинення пенсійних виплат позивачу, як працюючому прокурору.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року у справі № 265/4406/16-а за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_2

ОСОБА_3