Справа № 813/3816/16
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про стягнення середнього заробітку

за час затримки виконання судового рішення

20 грудня 2016 року справа № 813/3816/16

зал судових засідань №6

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 митниці ДФС, в якому просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 16893,24грн.

Позовна заява мотивована тим, що постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.10.2013 у справі №813/6446/13-а адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ ОСОБА_1 митниці Міндоходів № 224-о від 15.07.2013, поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці Міндоходів з 16.07.2013, рішення суду в частині поновлення звернуто до негайного виконання. Позивач зазначає, що його поновлено на роботі відповідно до наказу №301-о від 05.03.2014, але не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, який утворився у звязку з невиконанням відповідачем постанови ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.10.2013 у справі №813/6446/13-а. Тому, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 митниці ДФС на його користь середньомісячний заробіток за час затримки виконання рішення суду з 07.10.2013 по 05.03.2014 в розмірі 16893,24грн. з врахуванням всіх обовязкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати. Вважає, що відповідно до ст.236 Кодексу законів про працю України має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за весь час невиконання рішення суду.

Відповідач ОСОБА_1 митниці ДФС подала до суду заперечення на заяву позивача, в яких просила суд відмовити в задоволенні заяви. Заперечення обґрунтовані тим, що з огляду на вимоги ст. 236 Кодексу законів про працю України підставою для виплати середнього заробітку незаконно звільненому працівнику є затримка і виконання рішення про поновлення на роботі, а обов'язок щодо виплати настає у разі допущення затримки власником або уповноваженим їм органом для виконання рішення про поновлення на роботі. Право на поновлення носить приватний характер і не може бути реалізованим без волі працівника, вини ОСОБА_1 митниці ДФС у затримці виконання рішення щодо поновлення на посаді ОСОБА_4 не має.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимог підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.10.2013 у справі №813/6446/13-а, залишеною без змін ухвалою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 у справі №876/13504/13 адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ ОСОБА_1 митниці Міндоходів № 224-о від 15.07.2013, поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці Міндоходів з 16.07.2013, рішення суду в частині поновлення звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.06.2014 у справі №К/800/16922/14, постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.10.2013 та ухвалу ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 у справі №813/6446/13-а скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 20.10.2014 у справі №813/4688/14, залишеною без змін ухвалою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015 у справі №876/11184/14 адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ ОСОБА_1 митниці Міндоходів № 224-о від 15.07.2013, поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці Міндоходів з 16.07.2013, рішення суду в частині поновлення звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2016 у справі №К/800/25204/15, постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 20.10.2014 та ухвалу ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015 залишено без змін.

Таким чином, згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України 02.06.2016 у справі №К/800/25204/15 позивача поновлено на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці Міндоходів з 16.07.2013.

Суд встановив, що постанова ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 20.10.2014 у справі №813/4688/14 в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці Міндоходів виконана відповідачем 05.03.2014, а саме наказом ОСОБА_1 митниці Міндоходів ОСОБА_4 поновлено на посаді з 16.07.2013.

З огляду на затримку у виконанні судового рішення, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили, або, яке належить виконати негайно, відповідно до ч.2 ст.257 КАС України є підставою для його виконання.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, або, яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, відповідно до ч.1 ст. 258 КАС України видається один виконавчий лист.

Статтею 5 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до правил ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Згідно з ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв рішення про звільнення працівника.

Таким чином, рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Суд зазначає, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 23.06.2015 у справі №2а-3138/10/0370.

Суд встановив, що наказом ОСОБА_1 митниці Міндоходів від 05.03.2014 №301-о «По особовому складу митних органів» на виконання допущеної до негайного виконання постанови ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 20.10.2014 у справі №813/4688/14, позивача ОСОБА_4 поновлено на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці Міндоходів з 16.07.2013.

Отже, постанова ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.10.2013 в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці Міндоходів виконана відповідачем лише 05.03.2014. Крім цього, за період після прийняття постанови суду про поновлення позивача на роботі по день її поновлення, не виплачено заробітну плату за час затримки виконання судового рішення.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 (справа «Жовнір проти України»). Суд зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі «ОСОБА_5 проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за невиконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Суд зазначає, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Суд зазначає, що оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника здійснюється згідно із ст. 236 КЗпП України. Жодних вимог про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності вчинених субєктами владних повноважень відповідачами, що є підставою розглядати такі в порядку ст. 267 КАС України, позивач не заявляв. Крім того, позивач як на підставу своїх вимог посилається саме на ст. 236 КЗпП України. Тому, при розгляді цієї заяви суд керується нормою ст. 236 КЗпП України.

Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника здійснюється згідно з ст. 236 КЗпП України, у якій визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суд також враховує, що постанова ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 20.10.2014 у справі про поновлення ОСОБА_4 на посаді, яка підлягає негайному виконанню, виконана відповідачем 05.03.2014.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов до висновку, що відповідач допустив затримку виконання судового рішення, що підлягало негайному виконанню та в такий спосіб порушив охоронювані КЗпП України права ОСОБА_4 Тому, права, поновленого судом на роботі ОСОБА_4, необхідно відновити у передбачений ст.236 КЗпП України спосіб - шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

При виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду ОСОБА_1 митниці ДФС необхідно вирахувати всі обов'язкові платежі та збори.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час невиконанням рішення про поновлення на роботі, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Згідно з розрахунком ОСОБА_1 митниці ДФС середньоденний заробіток ОСОБА_4 становить 139,12грн. з врахуванням податків та зборів.

Суд встановив, що є необґрунтованими вимоги позивача про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 07.10.2013 по 05.03.2014, оскільки з 07.10.2013 позивач поновлений на роботі відповідно до постанови ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.10.2013 у справі №813/6446/13-а і затримка виконання рішення суду відповідно наступає, починаючи з 08.10.2013, а з 05.03.2014 позивач вже приступив до виконання посадових обовязків після видання відповідного наказу відповідачем.

Тому тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_4, зумовленого невиконанням постанови ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.10.2013, становить 104 дні (з 08.10.2013 по 04.03.2014), що також підтверджується розрахунком середньої заробітної плати, проведеного ОСОБА_1 митницею ДФС.

Виходячи з наведеного, враховуючи кількість робочих днів (104), середній заробіток позивача за період з 08.10.2013 по 04.03.2014 становить 14468,48грн. (104 робочих днів х 139,12грн.) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання постанови суду про поновлення його на посаді, за період з 08.10.2013 по 04.03.2014 в розмірі 14468,48грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення в сумі 16893,24грн необхідно задовольнити частково, а саме в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення в сумі 14468,48грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160,165 КАС України, ст. 236 Кодексу законів про працю України, суд, -

У Х В А Л И В:

адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 митниці ДФС на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.10.2013 у справі №813/6446/13-а за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 08.10.2013 по 04.03.2014 в сумі 14468(чотирнадцять тисяч чотириста шістдесять вісім) грн 48коп з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

В задоволенні решти позову відмовити.

Судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Ухвала може бути оскаржена до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали суду складений та підписаний 26 грудня 2016року.

Суддя А.Г. Гулик