Справа № 802/1470/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1470/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

20 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача: Балтака Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 11 лютого 2015 року, відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 р. № 15/2015 року "Про часткову мобілізацію" ОСОБА_1 був мобілізований для проходження військової служби за призовом осіб офіцерського складу на особливий період.

На підставі наказу начальника Західного регіонального управління ДПСУ від 13.03.2015 року № 89-ос ОСОБА_1 призначений на посаду начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Велянти» Мукачівського прикордонного загону.

Згідно наказу начальника Західного регіонального управління ДПСУ від 07.05.2015 року № 170-ос позивач призначений на посаду начальника інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В подальшому, відповідно до наказу Адміністрації ДПСУ та наказу Східного регіонального управління від 24.09.2015 року № 621-ос позивач призначений на посаду начальника інженерно-саперної групи відділення інженерного забезпечення відділу технічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.10.2015 року № 13-ОС капітана ОСОБА_1 зараховано до списку особового складу загону та поставлено на всі види забезпечення.

На підставі Указу Президента України від 25.03.2016 року № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15", наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.04.2016 року № 150-ос позивача звільнено у запас ЗСУ за п.п. "є" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку з вислугою встановлених строків служби). до Указу Президента України від 21.07.2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15", наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.04.2016 року № 150-ос позивача звільнено у запас ЗСУ за п.п. "є" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку з вислугою встановлених строків служби).

Наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.04.2016 року № 129-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 , начальника інженерно-саперної групи відділу інженерного забезпечення відділу технічного забезпечення та зараховано на службу у військовому оперативному резерві першої черги.

Поряд із цим, із змісту вказаного наказу, ОСОБА_1 стало відомо, що підйомна допомога у розмірі місячного грошового забезпечення в зв`язку з переїздом на нове місце служби в інший населений пункт йому виплачена не була, в зв`язку із чим, 25.07.2016 року він звернувся до начальника Краматорського прикордонного загону із відповідним рапортом про таку виплату.

Така бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу передбаченої ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення, зумовила звернення останнього до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги, у зв`язку з чим позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), яка полягала у не нарахуванні та не виплаті позивачу підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення, підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. При цьому Закон виділяє наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу (ч. 4, 6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Як уже встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 був мобілізований для проходження військової служби в якості офіцера запасу та, в подальшому, наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.10.2015 року № 13-ОС зарахований до списку особового складу загону та поставлений на всі види забезпечення.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 25 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Оцінюючи доводи апелянта про відсутність права позивача на отримання підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця, як особи призваної під час мобілізації та направленої для проходження служби на нове місце військової служби в інший населений пункт, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до приписів статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Право військовослужбовців на отримання підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця (як окремого виду забезпечення вираженого у грошовій формі) визначене у частині 3 ст. 9-1 вищевказаного Закону.

При цьому порядок та умови виплати вказаної підйомної допомоги передбачено Інструкцією про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 24.04.2012 № 276 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1 Інструкції, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі (далі - військовослужбовці), що переїхали на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, строк навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією органу (підрозділу) Державної прикордонної служби України (далі - орган (підрозділ) Держприкордонслужби), виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Законом України Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 15 вересня 2015 року № 683-VIII, який набрав чинності 25.10.2015 року, абзац перший пункту 3 статті 9-1 цього Закону після слів "хто перебуває на кадровій військовій службі" був доповнений словами "та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу".

Разом із тим в даному випадку слід враховувати приписи, які відображенні у Положенні про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженому Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009, яким визначений порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Так, зокрема, п. 255 цього Положення передбачено, що особи, призвані на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, направляються у розпорядження відповідних начальників, які мають право призначати їх на посади, та переміщуються по службі на підставах і в порядку, визначених цим Положенням. Зазначені особи виконують обов`язки, користуються правами і пільгами та забезпечуються всіма видами забезпечення, що передбачені для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом або кадрову військову службу, якщо інше не передбачено законодавством.

В свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2014 року №111 "Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" установлено, що з 18 березня 2014 р. військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що ОСОБА_1 , будучи призваним на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на переконання суду, повинен користуватись правами і пільгами та забезпечуватись всіма видами забезпечення, в тому числі і грошовим забезпеченням, що передбачені для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що рапорт на отримання підйомної допомоги був поданий позивачем 25.07.2016 року, тобто уже після внесення змін до абз. 1 ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та звільнення із військової служби. Таким чином, право на отримання підйомної допомоги було реалізоване позивачем уже після внесення відповідних змін до Закону та звільнення його із військової служби, тоді як сам закон не містить будь-яких обмежень щодо періоду коли таке право може бути реалізоване.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно не здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги.

Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у немайновий спосіб, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб і розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Як вірно вказано судом першої інстанції, в даному випадку вказана вимога жодним чином не скерована на відшкодування завданої відповідачем майнової шкоди, а спрямована на усунення наявного у позивача відчуття несправедливості, що викликане бездіяльністю відповідача, при цьому відшкодування цієї моральної шкоди позивач вважає можливим шляхом визнання відповідачем факту порушення ним норм чинного законодавства.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи, судом встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача, яка полягала у невиплаті позивачу підйомної допомоги, що в повній мірі відповідає меті із якою позивачем була заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди у визначений ним спосіб, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав для зобов`язання відповідача вчиняти будь-які додаткові дії на визнання факту, який уже встановлений судом.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 грудня 2016 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.