Справа № 463/4280/16-а
Суддя: Головатий Р. Я.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Львів Справа №463/4280/16-а

Провадження №2-а/463/247/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова про визнання дії протиправними, скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, просить визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно зі ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991; скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова №2495/03 від 15.03.2016 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно зі ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова провести для позивача обчислення (нарахування) пенсії за вислугу років згідно із ч.1 ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» в редакції ОСОБА_4 України від 12.07.2001 №2663-ІІІ «Про внесення змін до ОСОБА_4 України «Про прокуратуру», на підставі довідки прокуратури Львівської області №18/212 від 16.02.2016 про заробіток для нарахування пенсії, в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру, нарахування призначити з 12.03.2016 часу звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії.

Свої вимоги мотивує тим, що з 30.06.1998 безперервно працює в органах прокуратури та на даний час перебуває на посаді начальника Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1.

Станом на час його призначення до органів прокуратури - 30.06.1998, ст. 50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 передбачалося, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

З огляду на викладене, позивач розраховуючи на реалізацію закріпленого цією нормою ОСОБА_4 права на пільгову пенсію, 12.03.2016 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ОСОБА_4 України «Про прокуратуру». До заяви було додано документи на підтвердження трудового стажу та довідку прокуратури Львівської області №18/212 від 16.02.2016 про заробітну плату.

Рішенням від 15.03.2016 за № 2495/03-17 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії посилаючись на п.5 Прикінцевих положень ОСОБА_4 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до окремих законів України, в т.ч., "Про прокуратуру".

Вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки станом на час звернення до органів Пенсійного фонду України - 12.03.2016, безперервний стаж роботи позивача на посадах прокурорів і слідчих органів прокуратури України становив 17 років 08 місяців та 12 днів.

Крім цього, у період з 01.09.1993 по 30.06.1998 позивач навчався у вищому юридичному навчальному закладі - на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. Івана Франка (денна форма), який закінчив та отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство», здобувши кваліфікацію юриста. Загальний строк навчання позивача склав 04 роки 10 місяців, половина якого у відповідності до положень чинного законодавства зараховується до страхового стажу.

Таким чином, станом на 12.03.2016 стаж роботи, що дає позивачу право на пенсію за вислугою років становить 20 років 1 місяць 12 днів, а загальний страховий стаж складає 22 роки 6 місяців 11 днів.

Оскільки станом на час призначення позивача 30.06.1998 до органів прокуратури, ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції від 05.10.1995) передбачалося, що пенсії за вислугу років призначаються слідчим працівникам незалежно від віку з вислугою років не менше 20 років на посадах слідчого, начальника або заступника начальника слідчого підрозділу (відділу, частини), що безпосередньо займається провадженням попереднього слідства, а в подальшому (редакцією закону від 12.07.2001) встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, тому вважає, що з урахуванням наявного у нього стажу роботи в органах прокуратури, має право на призначення пенсії за вислугу років.

При цьому, пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Оскільки згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи людини і громадянина не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, тому звернення позивача до субєкта владних повноважень щодо призначення пенсійних виплат ґрунтується саме на підставі ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях законів від 05.10.1995 та від 12.07.2001), а не ОСОБА_4, який діє на час звернення та значно звужує зміст та обсяг прав і свобод позивача.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що рішенням про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях законів від 05.10.1995 та від 12.07.2001) відповідач порушив конституційні соціальні права позивача, тому просить адміністративний позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні, викладеним в адміністративному позові та просив такий задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.60-66). Пояснила, що відповідно до вимог п.5 Прикінцевих положень ОСОБА_4 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 з 1 червня 2015 року пенсії за вислугу років в порядку та на умовах визначених, зокрема ОСОБА_4 України «Про прокуратуру», не призначаються.

Крім цього, зазначила, що на час звернення позивача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років 10.03.2016 набрав чинності ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014, відповідно до пп.1 п.1 Прикінцевих положень якого, визнати таким, що втратив чинність із набранням чинності цим ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., N 53, ст. 793, N 50, ст. 474; 1995 р., N 11, ст. 71, N 34, ст. 268; 2001 р., N 9, ст. 38, N 44, ст. 233; 2002 р., N 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., N 29, ст. 233, N 30, ст. 247; 2004 р., N 8, ст. 66; 2005 р., N 2, ст. 32, N 6, ст. 132, N 11, ст. 198; 2006 р., N 1, ст. 18, N 19 - 20, ст. 156; 2007 р., N 7 - 8, ст. 66, N 33, ст. 442; 2008 р., NN 5 - 8, ст. 78, N 48, ст. 357; 2010 р., N 37, ст. 497, NN 41 - 45, ст. 529; 2011 р., N 23, ст. 160, N 30, ст. 279; 2012 р., N 12 - 13, ст. 82; 2013 р., N 14, ст. 89, N 21, ст. 208, N 37, ст. 490, N 39, ст. 517; 2014 р., N 11, ст. 132, N 17, ст. 593, N 20 - 21, ст. 745, N 22, ст. 816; із змінами, внесеними ОСОБА_4 України від 14 серпня 2014 року N 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим ОСОБА_4), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Разом з тим, діючі ч.ч.3, 4, 6, 11 ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ не містять положень щодо визначення права на пенсійне забезпечення, а таке право визначено ст.86 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014.

Відповідно до абзацу 7 ч.1 ст.86 вказаного закону прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Оскільки на день звернення позивача із заявою про призначення йому пенсії його стаж роботи за вислугою становив лише 20 років 1 місяць 12 днів, при загальному стажі роботи 22 роки 6 місяців 11 днів, то підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі ст.86 діючого ОСОБА_4 України «Про прокурату» також відсутні.

Враховуючи наведене просила в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з пояснень позивача, не заперечується представником відповідача та підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-12) та копією диплому (а.с.13) станом на 12.03.2016 стаж роботи, що дає позивачу право на пенсію за вислугою років становить 20 років 1 місяць 12 днів, а загальний страховий стаж складає 22 роки 6 місяців 11 днів.

12.03.2016 ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях законів від 05.10.1995 та від 12.07.2001).

15.03.2016 відповідач відмовив позивачу в такому призначенні пенсії у зв'язку з введенням в дію п.5 Прикінцевих положень ОСОБА_4 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015, відповідно до якого з 01 червня 2015 року пенсії за вислугу років відповідно до ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» не призначаються. Крім цього, стаж позивача за вислугу років складає 20 років 1 місяць 12 днів, в той час як відповідно до вимог ст.86 діючого ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» необхідно 22 роки 6 місяців.

Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується, оскільки вважає, що набув право на пенсію за вислугу років на підставі ОСОБА_4 України «Про прокурату», що діяв на час його прийняття на роботу.

Разом з тим, судом встановлено, що станом на час звернення позивача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ на підставі підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII визнано таким, що втратив чинність, тому до спірних правовідносин має застосовуватися ст.86 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що питання призначення йому пенсії за вислугу років регулюється саме ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях законів від 05.10.1995 та від 12.07.2001), тому, що саме він був чинним на час прийняття позивача до органів прокуратури, а ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII значно звужує зміст та обсяг прав і свобод позивача, що суперечить ст.22 Конституції України, згідно з якою закріплені нею права і свободи людини і громадянина не є вичерпними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, виходячи з наступного.

Прикінцеві та перехідні положення ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII не містять положення стосовно збереження за прокурорами, які були призначені на відповідну прокурорську посаду до набрання чинності цим ОСОБА_4, права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності цим ОСОБА_4.

Згідно зі статтею 147 Конституції України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та законів України.

Разом з тим, положення ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII щодо визначення права прокурора на отримання пенсії за вислугу років не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

Крім цього, судом встановлено, що відповідно до ст.86, діючого на час звернення позивача із заявою про призначення йому пенсії, ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців, в той час як станом на 12.03.2016 стаж роботи, що дає позивачу право на пенсію за вислугою років становить 20 років 1 місяць 12 днів, а загальний страховий стаж складає 22 роки 6 місяців 11 днів, тому підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі ст.86 діючого ОСОБА_4 України «Про прокурату» також відсутні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстави для визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно зі ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991; скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова №2495/03 від 15.03.2016 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно зі ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 та зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова провести для позивача обчислення (нарахування) пенсії за вислугу років згідно із ч.1 ст.50-1 ОСОБА_4 України «Про прокуратуру» в редакції ОСОБА_4 України від 12.07.2001 №2663-ІІІ «Про внесення змін до ОСОБА_4 України «Про прокуратуру», на підставі довідки прокуратури Львівської області №18/212 від 16.02.2016 про заробіток для нарахування пенсії, в розмірі 90% від суми заробітку є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 160-163 КАС України, суд,-

постановив:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова про визнання дії протиправними, скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій відмовити.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Р.Я. Головатий