Справа № 219/4558/16-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дубовик Р.Є.
Суддя-доповідач - Васильєва Ірина Анатоліївна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 року справа №219/4558/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Судді: Василенко Л.А.

Казначеєва Е.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2016 року у справі № 219/4558/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про стягнення одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач 1, Міноборони України), Державної казначейської служби України (далі відповідач 2, ДКС України) з вимогами про стягнення з Міністерства оборони України через Державну казначейську службу України одноразову грошову допомогу в розмірі 243 600,00 грн. за рахунок коштів Держбюджету України та зобов`язати Державну казначейську службу України списати на користь ОСОБА_1 243 600,00 грн. з єдиного казначейського рахунку на наступні реквізити: поточний рахунок, який відрито у ТВБВ № 10004/289 філії ДОУ АТ Ощадбанк, поточний рахунок № НОМЕР_1 , МФО 335106, код 09334702 (арк. справи 1-4).

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2016 року вказаний адміністративний позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність міністерства оборони України щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги для інвалідів II групи, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, зобов`язано Міноборони () за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, нарахувати та сплатити позивачу одноразову грошову допомогу для інвалідів II групи, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби, шляхом її перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 , МФО 335106, код НОМЕР_2 у ТВБВ № НОМЕР_3 філії ДОУ АТ «Ощадбанк» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - 26.01.2015 року, відповідно до п.6 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, зобов`язано Міноборони України в строк два місяці після набрання постановою законної сили надати звіт про виконання постанови суду щодо нарахування та сплати позивачу одноразової грошової допомоги для інвалідів ІІ групи, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби, та надати докази про виконання даної постанови (арк. справи 90-92).

Не погодившись із вищенаведеною постановою суду першої інстанції позивач (апелянт - 1) та відповідач (апелянт - 2) подали апеляційні скарги, в яких позивач не погодився з постановою суду першої інстанції тільки в частині не визначення суми, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь, з урахуванням чого в цій частині просив постанову суду змінити з визначенням суми, а апелянт-2 не погодився з постановою суду першої інстанції повністю, оскільки вважає, що оскільки Міноборони не приймало жодного рішення щодо відмови в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, а лише повернуло документи облвійськоматам на доопрацювання, при цьому, апелянт 2 зазначив на тому, що позивач має право на отримання грошової винагороди у відповідності до порядку № 499, ніж у відповідності до того, на який посилається позивач (№ 975), оскільки під час вирішення питання про призначення позивачу грошової допомоги враховуються норми законодавства, що діяли на день виникнення права у останнього на отримання вказаної грошової допомоги, а у даному випадку днем виникнення на отримання грошової допомоги є дата, що зазначена у першій довідці медико-соціальної експертної комісії, а не у довідках та медичних висновках, що видані та зазначені повторно (арк. справи 97-100, 117-121).

Сторони до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлені судом про розгляд справи, з урахуванням чого апеляційний розгляд здійснюється у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі документів.

Відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 в період з 1987 по 1989 рік проходив строкову службу в місцях, де велись бойові дії, 31 березня 1989 року позивача звільнено з військової служби, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 04.05.1987 року (арк. справи 7).

Відповідно довідки МСЕК від 29.07.2008 року позивачу вперше встановлено III групу інвалідності з 22 липня 2008 року (довідка МСЕК серії ДОН 07 № 104581 від 29.07.2008 року) (арк. справи 82).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1123 від 07.12.2010 року позивачу встановлено причину захворювання, яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойовій дії (арк. справи 10).

Окрім цього, судом першої інстанції встановлено, що позивач при повторному переогляді у період з 2009 року по 2015 рік отримував різні групи інвалідності, про що видавались останньому довідки МСЕК, які свідчили про те, що група інвалідності пов`язана з захворюванням, яке особа отримала внаслідок служби в місцях, де велись бойові дії в період з 1987 по 1989 рік.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 17 листопада 2015 року позивач звертався до військового комісаріату з заявою про призначення йому грошової допомоги, проте Міноборони України 03 червня 2016 року повернуло документи облвійськоматам на доопрацювання. В даному списку також було ім`я позивача (арк. справи 68).

При цьому позивач звернувся з даним позовом до суду вважаючи, що на його користь повинна бути стягнута з Міноборони України через Державну казначейську службу України сума грошової допомоги, що встановлена Порядком № 975 від 25.12.2013 року, тобто у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, оскільки остання інвалідність при повторному перегляді встановлена 26.01.2015 року та визнана такою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойовій дії.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача поперше з огляду на те, що на даний час позивач передчасно звернувся з вимогами до відповідача та казначейства про стягнення на його користь грошової допомоги, оскільки йому Міністерством оборони України не відмовлялось в призначенні грошової допомоги, а лише направлені його документи разом з заявою на доопрацювання до облвійськомату (арк. справи 68). Тобто з наведеного вбачається, що відповідачем не приймався висновок про відмову у виплаті грошової допомоги або про її виплату.

По-друге, колегія суддів звертає увагу, що статтею 1 ЗУ № «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі закон № 2011-XII) - соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме: 22.07.2008 року, тобто на час встановлення III групи інвалідності - у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Закону № 2011-XII Кабінет Міністрів України постановою від 28 травня 2008 року № 499 затвердив Порядок, згідно з підпунктом 2 пункту 2 якого (в ред. на час встановлення позивачу інвалідності) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), зокрема інвалідам III групи, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Таким чином, оскільки позивач вперше встановлено III групу інвалідності в період дії Порядку № 499 від 28.05.2008 року він мав право на отримання місячного грошового забезпечення в розмірі 48-місячного грошового забезпечення, оскільки до спірних відносин потрібно застосовувати норми закону, чинні на дату виникнення у позивача права на отримання означеної допомоги з огляду на встановлення ІІІ групи інвалідності та у подальшому у 2010 році отримання висновку МСЕК, оскільки на думку суду днем виникнення права на отримання грошової допомоги є дата, що зазначена у першій довідці медико-соціальної експертної комісії, а не у довідках та медичних висновках, що видані повторно.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивач має право повторно звернутись до відповідача через військовий комісаріат з заявою про призначення йому грошової допомоги у розмірі, визначеному порядком від 28 травня 2008 року № 499, тобто порядком, що діяв станом на час виникнення у особи права на отримання такої допомоги.

З урахуванням не взяття судом першої інстанції до уваги наведених обставин справи, колегія суддів вважає що судом порушені норми матеріального права, що відповідно до вимог статті 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 197, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2016 року у справі № 219/4558/16-а, - відмовити.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2016 року у справі № 219/4558/16-а, - задовольнити.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2016 року у справі № 219/4558/16-а, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про стягнення одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді І.А. Васильєва

Л.А. Василенко

Е.Г. Казначеєв