Справа № 813/3590/16
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року № 813/3590/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

при секретарі судового засідання Єдинак Г.Б.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу № 287 о/с від 05.10.2016 року, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 287 о/с від 05.10.2016 року Головного управління Національної поліції у Львівській області згідно з яким звільнено зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 на підставі підпункту 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність);

- Поновити ОСОБА_3 на службі в Національній поліції у Львівській області на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 патрульної поліції Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області;

- Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- Звернути постанову до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_3 на службі в Національній поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 патрульної поліції Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області;

- Звернути постанову до негайного виконання у частині стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Ухвалою від 20 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом Головного управління Національної поліції України у Львівській області № 287 о/с від 05.10.2016 його було звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність). Таке звільнення позивач вважає протиправним, оскільки атестація його як працівника поліції призначена за відсутності правових підстав, визначених чинним законодавством, оскільки він був прийнятий на роботу в поліцію як особа, яка виявила бажання проходити службу в поліції. Позивач звернув увагу на те, що його атестування було проведено з грубим порушенням вимог Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 року № 1465, та Закону України «Про Національну поліцію», оскільки питання про призначення позивача на вищу посаду або переведення на нижчу посаду, притягнення до відповідальності в межах дисциплінарної процедури не вирішувалося. Позивача вважає, що рішення про проведення відносно нього атестації через десять місяців після прийняття його на роботу є незаконним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Позиція відповідача викладена в письмових запереченнях, в яких вказують на те, що позивач добровільно зареєструвався в електронному списку осіб для проходження атестації. Позивач, як дієздатна особа усвідомлював свої дії в рамках атестації, діяв за власним розсудом та волевиявленням та усвідомлював наслідки цих дій, бажав їх настання. Жодного доказів протилежного в позові не наведено. Згідно записів атестаційного листа позивач отримав низький результат встановленої межі із загальних навичок 18 балів із 60 та низький результат із професійного тестування 27 балів із 60. Вказують, на те що інформація про склад атестаційної комісії була оприлюднена на сайті ГУНП, позивач не скористався своїм правом та перед проведенням співбесіди не заявив про відвід голови та членів атестаційної комісії, а тому такі обставини свідчать про відсутність у складі атестаційної комісії осіб, які могли б не обєктивно та упереджено прийняти рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач на підставі поданої заяви від 07.11.2015 року був прийнятий на службу до Національні поліції України, що підтверджується записом у трудовій книжці.

Наказом Головного управління Національної поліції України у Львівській області № 34 о/с від 29.01.2016 року «По особовому складу» призначено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Дрогобицького відділу поліції ГУНП, з місячним посадови окладом 2400 гривень, увільнивши його від посади інспектора того ж відділу поліції ГУНП, з 01 лютого 2016 року.

20.09.2016 року Атестаційною комісією Головного управління Національної поліції України у Львівській області прийнято рішення, затверджене протоколом ОП № 15.00036099.0090700, про те, що ОСОБА_3 займаній посаді не відповідає через службову невідповідність, підлягає звільненню зі служби в поліції.

Зі змісту вказаного протоколу засідання атестаційної комісії слідує, що під час проведення атестування комісією було досліджено: атестаційний лист, декларацію про доходи, послужний список позивача, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади" та інформацію з відкритих джерел.

В протоколі також зазначено, що членами атестаційної комісії № 16 ГУНП у Львівській області були поставлені питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського, його мотивації щодо подальшого проходження служби в Національній поліції та інше.

Рішення про невідповідність позивача займаній посаді прийняте комісією у звязку з незнанням функціональних обовязків, дуже низьким рівнем теоретичних знань та професійних якостей, не орієнтується в законодавстві, низькими результатами тестування.

Наказом Головного управління Національної поліції України у Львівській області № 287 о/с від 05.10.2016 року «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Дрогобицького відділу поліції ГУНП, з 07 жовтня 2016 року звільнено зі служби в поліції за п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Підставою для звільнення позивача з займаної посади став висновок атестаційної комісії № 16 ГУНП у Львівській області від 20.09.16р.

Вважаючи протиправним наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області «По особовому складу» від 05.10.2016 року № 287 о/с, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" №580 від 02.07.15р. (далі - Закон України №580-VIII), який набрав чинності 07.11.15р., та Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.15р. №1465 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18.11.15р. за №1445/27890 (надалі - Інструкція №1465).

За приписами пункту 9 розділу XI Закону України №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, приймаються на службу до поліції саме за умови їх відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом. У свою чергу, для визначення їх відповідності таким вимогам, Законом передбачено можливість проведення атестування, мету, порядок та підстави якого викладено у статті 57 цього Закону.

Частиною першою статті 57 Закону України №580-VIII передбачено, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно з частиною другою статті 57 Закону України №580-VIII атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Аналіз положень Закону України №580-VIII дає підстави дійти висновку, що зазначений перелік випадків атестування поліцейських є вичерпним. Інших випадків проведення атестування поліцейських Законом не передбачено. Тому, будь-яку оцінку ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів поліцейських Національною поліцією України без настання обставин, визначених у частині другій статті 57 Закону України №580-VIII, слід вважати протиправною.

Відповідно до частини третьої статті 57 Закону України №580-VIII атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Частина четверта статті 57 Закону України №580-VIII передбачає, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 розділу IV Інструкції №1465 організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

Таким чином, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України №580-VIII.

Вказане узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України. Зокрема, абзацом другим пункту 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.16р. №11 "Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації" визначено, що зазначений у положенні перелік випадків атестування поліцейських є вичерпним. Інших випадків проведення атестації поліцейських Законом не передбачено, тому будь-яка оцінка ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів поліцейських, що проведена Національною поліцією на власний розсуд, без настання обставин, визначених у ч.2 ст. 57 Закону є безпідставною і протиправною.

З матеріалів справи судом встановлено, що жодної з трьох підстав, передбачених ч. 2 статті 57 Закону України №580-VIII для атестування позивача не існувало.

Суд також звертає увагу, що статтею 12 Закону України "Про професійний розвиток працівників" від 12.01.12р. № 4312-VI визначені категорії працівників, які не підлягають атестації, зокрема згідно з частиною першою цієї статті не підлягають атестації працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Як вже зазначалось, позивача було призначено на займану посаду наказом ГУНП у Львівській області По особовому складу від 29.01.16р. № 34 о/с, а тому, в контексті вказаних положень, станом на 20.09.16р. ОСОБА_3 не входив до кола осіб, які підлягають атестуванню.

При цьому судом враховано, що відповідно до статті 58 Закону України №580-VIII призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 було призначено на посаду тимчасово та за умови подальшого проходження атестування.

Крім того, суд звертає увагу, що у будь-якому випадку строковість призначення на посаду поліцейського не є самостійною підставою для проведення атестування.

При цьому, добровільне волевиявлення позивача не може вказувати на те, що атестування проведено у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки жодних доказів у підтвердження наявності передбачених законом підстав для проведення його атестування відповідачем не надано, а в матеріалах справи такі відсутні.

Згідно з частиною 4 статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Наведена норма вказує на те, що має бути розпорядчий документ, щодо особи, яка проходить атестування.

Проте, всупереч вищенаведеному, наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області за №2109 від 08.09.2016 року "Про проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції у Львівській області" та наказ за №283 від 11.02.2016 року «Про організацію проведення атестування особового складу Головного управління Національної поліції у Львівській області», на які посилається відповідач, носять загальний характер, а тому не є рішенням про проведення атестування позивача у розумінні положень частини 4 статті 57 Закону.

Жодного іншого документа (переліку), який би визначав, що позивач підлягає атестації або що відносно нього буде проведено атестування, в силу положень ч.2 ст.71 КАС України, відповідач не надав.

Відтак, позивач, який пропрацював менше року, в порушення наведеної норми проходив атестування.

При цьому, судом взято до уваги позицію Європейського суду у справіОСОБА_3 v. Home Office (ОСОБА_3 v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при проведенні атестування працівників поліції (зокрема, встановлення вичерпного переліку підстав для проведення атестування, видання наказу про проведення атестування стосовно особи та заборони атестації у спірних правовідносинах), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що атестування проводилося без наявності відповідного рішення про проведення атестування стосовно нього та за відсутності підстав, визначених частиною 2 статті 57 Закону України "Про Національну поліцію".

Наведене дозволяє суду констатувати той факт, що атестування було проведено без дотримання критерію законності (п.1 ч.3 ст.2 КАС України).

Крім того, судом встановлено, що відповідно до атестаційного листа, підписаного керівником позивача, він по службі характеризується позитивно, як дисциплінований, добросовісний та виконавчий працівник. Користується авторитетом та повагою серед особового складу, вміє будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі. За складом характеру спокійний, врівноважений, ініціативний, працелюбний та наполегливий у досягненні поставленої мети. Здатний працювати над усуненням особистих недоліків. Порушень в носінні форменого одягу не допускає. Нормативні акти, накази, інструкції, що регламентують діяльність поліції знає та правильно керується ними в своїй практичній діяльності. До виконання службових обовязків відноситься сумлінно займаній посаді відповідає.

Відповідно до пункту 16 розділу IV Інструкції №1465 атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Суд звертає увагу, що атестаційна комісія в будь-якому разі повинна керуватися не лише якимось єдиним критерієм за своїм вибором чи бажанням, а всіма критеріями, зазначеними в п. 16 розділу IV Інструкції №1465 в їх сукупності. При цьому, чинним законодавством України не встановлено яких-небудь пріоритетів при врахуванні таких критеріїв, не визначено більш чи менш важливих критеріїв. Таким чином, комісія не може надавати переваги якимось одним показникам понад інші, а повинна об'єктивно врахувати всі відомості дані та прийняти зважене рішення, тобто, з адекватною оцінкою кожного критерію в їх єдності.

З матеріалів справи слідує, що атестаційною комісією при прийнятті оскаржуваного рішення не були в повній мірі враховані особистісні та фахові показники позивача і всі критерії, які в сукупності повинні братися до уваги при атестуванні.

З цього приводу суд зазначає, що документи, які досліджувались комісією та наявні в матеріалах справи не містять фактів неповноти виконання функціональних обов'язків позивачем, низьких показників службової діяльності, негативної оцінки з професійної і фізичної підготовки, недбалого відношення позивача до службових обов'язків, а навпаки, позивач характеризується з позитивної сторони, та займаній посаді відповідає.

Висновок атестаційної комісії про відповідність чи не відповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результатів тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційного листа; матеріалів співбесіди; документів, що надійшли на запити атестаційної комісії, результатів тестування на поліграфі та матеріалів особової справи поліцейського, з яких можна встановити повноту виконання функціональних обов'язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

Оскільки, негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути вмотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів того, що при прийнятті рішення про невідповідність позивача займаній посаді враховувались обов'язкові критерії згідно з пунктом 16 розділу IV Інструкції №1465, і що за сукупністю усіх критеріїв позивач оцінюється як некваліфікований працівник, зокрема щодо низьких показників хоча б одного із встановлених критеріїв. Жодних доказів в обґрунтування мотивів прийнятого рішення відповідачем не представлено.

Пункт 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.

У свою чергу визначення терміну "службова невідповідність" Закон України "Про Національну поліцію" не надає. Тим не менше, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість. Отже, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Враховуючи вищенаведене та встановлені судом обставини в сукупності свідчать про порушення відповідачем порядку звільнення позивача зі служби в поліції, що є підставою для визнання протиправним та скасування спірного наказу про звільнення, оскільки таке ґрунтується на згаданому рішенні атестаційної комісії № 16 від 20.09.2016 року.

Згідно з ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За положеннями п.3 ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 2 ст.235 КЗпП передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції у Львівській області № 500/75 від 31.10.2016, загальна сума нарахованого позивачу грошового забезпечення за серпень 2016 року становив 5 411, 20 грн., за вересень 2016 року 5401, 60 грн.

Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача складає 48 днів та обраховується починаючи з першого дня після звільнення по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі з 08.10.2016 року по 24.11.2016 року.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 48 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на його користь з відповідача у розмірі 177, 26 грн. х 48 днів = 8508, 48 грн.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а представником позивача доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст. ст. 159- 163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 05 жовтня 2016 року № 287 о/с.

Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 в поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 патрульної поліції Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 08 жовтня 2016 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8508 (вісім тисяч пятсот вісім) гривень 48 коп., з врахуванням податків, зборів та обовязкових платежів.

Постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 5406 (пять тисяч чотириста шість) гривень 40 коп., звернути до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2016 року.

Суддя Кухар Н.А.