Справа № 805/3564/16-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 р. Справа №805/3564/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14 год. 10 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І.С.

при секретарі судового засідання Зимі М.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт до Головного управління Держпраці у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: Первинна профспілкова організація ДП «Маріупольський морський торгівельний порт профспілки працівників вугільної промисловості України» про визнання протиправними та скасування припису, подання та постанови про накладення штрафу, -

встановив:

Позивач, Державне підприємство «Маріупольський морський торговельний порт», звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування припису відповідача від 14 вересня 2016 року № 05-20-3281/0027-0014 та подання б/н від 14 вересня 2016 року, прийнятих щодо позивача за результатом проведеної Головним управлінням Держпраці у Донецькій області у період з 5 по 9 вересня 2016 року позапланової перевірки.

Справі присвоєно № 805/3564/16-а.

17 жовтня 2016 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування постанови відповідача від 27 вересня 2016 року № 05-20-3281/0027-0037 про накладення на позивача штрафу в розмірі 1450,00 грн, прийнятої також за результатом проведеної Головним управлінням Держпраці у Донецькій області у період з 5 по 9 вересня 2016 року позапланової перевірки.

Справі присвоєно № 805/3962/16-а.

Ухвалою суду від 06 грудня 2016 року, прийнятою в межах адміністративної справи № 805/3564/16-а, вирішено обєднати в одне провадження позовні вимоги Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування припису від 14 вересня 2016 року № 05-20-3281/0027-0014, подання б/н від 14 вересня 2016 року та позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці від 27 вересня 2016 року № 05-20-3281/0027-0037.

На виконання ухвали суду № 805/3564/16-а від 6 грудня 2016 року ухвалою суду, прийнятою в межах адміністративної справи № 805/3962/16-а, адміністративна справа № 805/3962/16-а передана для обєднання із адміністративною справою № 805/3564/16-а.

Таким чином, предметом розгляду в адміністративній справі № 805/3564/16-а є обґрунтованість прийняття припису Головного управління Держпраці у Донецькій області від 14 вересня 2016 року № 05-20-3281/0027-0014, подання Головного управління Держпраці у Донецькій області б/н від 14 вересня 2016 року та постанови Головного управління Держпраці у Донецькій області від 27 вересня 2016 року № 05-20-3281/0027-0037, прийнятих щодо Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про протиправність прийняття оскаржуваних рішень, оскільки, по-перше, жодного договору з Первинною профспілковою організацією ДП «Маріупольський морський торгівельний порт профспілки працівників вугільної промисловості України» про порядок та умови співпраці ним не укладено. По-друге, профспілкові внески є добровільними відрахуваннями працівників, в той час як від останніх на його адресу як роботодавця не надходило жодних звернень з вимогами перераховувати 1% від їх доходу, а не від заробітку, як це відбувається. Відтак позивач здійснює утримання з працівників профспілкових внесків у розмірі 1 % від місячного заробітку, під яким розуміється винагорода за виконану роботу, при цьому не утримує такі внески з компенсаційних виплат соціального характеру (з матеріальної допомоги, компенсаційних виплат з фонду споживання, з виплат, які не належать до фонду оплати праці).

В підтвердження своєї позиції, позивач звертає увагу, що нормами статті 249 КЗпП України взагалі не передбачено розмір утримань, що спростовує твердження контролюючого органу про порушення роботодавцем саме розміру утримань.

Зауважено, що відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення міститься і в ст. 1 Закону України «Про оплату праці». Виходячи зі змісту приписів Кодексу законів про працю, до заробітної плати не включаються гарантійні та компенсаційні виплати (цим виплатам присвячується спеціальна глава КЗпП), а також додаткові соціально-побутові пільги, які надаються підприємствами працівникам.

Позивач наполягає, що «заробіток» є поняттям соціально-економічним та згідно з усталеною практикою фактично є структурним елементом заробітної плати за виконану роботу. Зокрема, матеріальна допомога, з якої він не утримує профспілкові внески, є добровільною виплатою роботодавця у звязку із тими чи іншими обставинами, не повязаними з трудовими внесками працівника та не залежними від останніх.

На підтвердження зазначеного позивач посилається на ту обставину, що в минулому при утриманні профспілкових внесків застосовувалась Інструкція про порядок сплати та врахування вступних та щомісячних членських внесків в профспілку, затверджена Президіумом ВЦРПС від 14 грудня 1984 року № 14-14. Згідно із зазначеною Інструкцією місячний заробіток визначався із сум заробітної плати, премій та інших грошових винагород за трудову діяльність, нарахованих згідно з чинним законодавством за основним місцем роботи. При визначенні заробітку члена профспілки для сплати профспілкового внеску не враховувались пенсії, допомога у звязку з тимчасовою втратою працездатності, допомога у звязку з народженням дитини тощо, суми матеріальної допомоги.

Додатково позивач зазначає, що у заявах працівників в якості адресата внесків зазначено не профспілкову організацію, а первинну профспілкову організацію, а відповідно до ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка «професійна спілка (профспілка)» та «первинна організація профспілки» це різні поняття.

Також позивачем зазначено, що з 09.06.2016 року по 17.06.2016 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області вже проводилась позапланова перевірка з цих же питань за участю того ж інспектора. Під час зазначеної перевірки розрахункових листів працівників позивача та платіжних доручень щодо перерахування профспілкових внесків із заробітної плати вказаних працівників - порушень не встановлено, що складено ОСОБА_3 № 05-20-3222/0012 від 17.06.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, зазначивши, що оскаржувані рішення прийнято в межах повноважень та в порядку, встановленому законодавством про охорону та оплату праці, внаслідок порушення позивачем вимог чч. 1, 3 статті 249 Кодексу законів про працю України, в частині відрахування профспілкових внесків із заробітної плати, оскільки такі відрахування складають менше 1%.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Державне підприємство «Маріупольський морський торгівельний порт» (далі ДП «ММТП», Порт, позивач), зареєстровано в якості юридичної особи за номером запису 1 002223, дата запису 19 травня 2005 року; ; місцезнаходження: 87510, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Адмірала Луніна, будинок 99; входить до сфери управління Міністерства транспорту та звязку України; діє на підставі Статуту Державного підприємства «Маріупольський морський порт».

Головне управління Держпраці у Донецькій області (далі ГУ Держпраці, відповідач) є юридичною особою, зареєстроване за кодом , місцезнаходження 85302, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Прокоф'єва, будинок 82, відомості про що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеному на сайті Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011 (далі - Положення № 386) Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 вказаного Положення визначено, що Держпраця України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Таким чином, Головне управління Держпраці у Донецькій області як територіальний орган Держпраці України (Державної інспекції України з питань праці) є належним відповідачем у даній справі.

На підставі доручення Департаменту з питань праці України від 25 серпня 2016 року № 8818/4.3/4.1-ДП-16, звернення Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торговельний порт профспілки працівників вугільної промисловості України» щодо порушення законодавства про працю посадовими особами, звернення ОСОБА_4, який є Головою Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт профспілки працівників вугільної промисловості України», до Головного управління Держпраці у Донецькій області від 11 серпня 2016 року № 19-р-1198 вих-16 в період з 1 січня 2016 року по 31 серпня 2006 року, відповідно до наказу про проведення перевірки від 31 серпня 2016 року № 942, начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області ОСОБА_5 було складено направлення на проведення позапланової перевірки позивача територіальним органом Держпраці України в Донецькій області з питань дотримання вимог законодавства про працю, зокрема, в частині додержання належних умов праці та оплати праці, забезпечення умов діяльності профспілок.

На виконання цього направлення посадовими особами відповідача у період з 5 вересня 2016 року по 9 вересня 2016 року проведено позапланову перевірку ДП «ММТП» з питань додержання останнім законодавства про працю, загальнообовязкове державне соціальне страхування та зайнятість населення, за результатом якої 9 вересня 2016 року складено ОСОБА_3 перевірки № 05-20-3281/0027.

Перевіркою встановлено, що на підставі особистих заяв членів Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України, позивач повинен перераховувати із їхньої заробітної плати щомісячно відрахування профспілкових внесків у розмірі 1% на рахунок профспілки.

При перевірці розрахункових листків членів Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України та платіжних доручень щодо перерахування профспілкових внесків із заробітної плати працівників, встановлено, що перерахунок коштів з заробітної плати складає менше ніж 1%, зокрема:

· згідно розрахункового листа ОСОБА_6 за червень 2016 року останньому була нарахована заробітна плата у розмірі 12340,40 грн, з них відрахування до профспілки склали 90,70 грн, що становить 0,73 %, менш ніж 1%;

· у розрахунковому листі ОСОБА_3 за січень 2016 року вказано, що йому нарахована заробітна плата у розмірі 11863,61 грн, з них відрахування до профспілки склали 84,28 грн, що становить 0,71 %;

· у розрахунковому листі ОСОБА_7 за червень 2016 року - нарахована заробітна плата у розмірі 7593,95 грн, в той час як відрахування до профспілки склали 43,27 грн, що становить 0,56%

· у розрахунковому листі ОСОБА_8 за червень 2016 року - нарахована заробітна плата 12172,64 грн, лікарняний лист який не входить до надходження коштів до профспілкових внесків 1703,35 грн, з них відрахування до профспілки склали 72,07 грн, що становить 0,7 %.

· у розрахунковому листі ОСОБА_9 за січень 2016 року - нарахована заробітна плата у сумі 11629 грн, з них відрахування до профспілки склали 78,85 грн, що становить 0,67%.

Так, перевіркою встановлено порушення ч. 3 ст. 249 Кодексу законів про працю України, в якій зазначено, що до обовязку власника або уповноваженого ним органу щодо створення умов діяльності профспілок за наявністю письмових заяв, які є членами профспілки, відноситься щомісячне перераховування членських профспілкових внесків працівників із заробітної плати на рахунок професійної спілки, перевіркою встановлено, що відрахування від заробітної плати працівників позивача, які є членами Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України, на підставі їхніх особистих заяв - було менш ніж 1 %.

На підставі викладеного, контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем вимог ст. 249 Кодексу законів про працю України щодо створення умов діяльності профспілки Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України керівництвом ДП «Маріупольський морський торгівельний порт».

Відповідно до відмітки на ОСОБА_3 перевірки № 05-20-3281/0027 позивач ознайомлений із ним 14 вересня 2016 року.

Позивачем представнику відповідача 14 вересня 2016 року надано заперечення на ОСОБА_3, в яких зазначено про відсутність порушень на підприємстві приписів ч. 1 ст. 249 Кодексу Законів про працю України з підстав, аналогічних зазначеним у позові.

На підставі вказано ОСОБА_3 перевірки № 05-20-3281/0027, 14 вересня 2016 року відповідачем винесено припис № 05-20-3281/0027-0014, складений в.о. начальнка відділу контролю південного напрямку управління з питань праці ГУ Держпраці у Д.о. ОСОБА_10, яким зобовязано позивача усунути порушення вимог ч. 1 ст. 249 КЗпП України в частині відрахування профспілкових внесків із заробітної плати, згідно наданих заяв працівників профспілки Первинної профспілкової організації ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України та у строк до 14 жовтня 2016 року проінформувати інспектора праці про вжиті заходи. При цьому приписом застережено адресата, що при невиконанні законних вимог державного інспектора праці щодо усунення порушень законодавства про працю службова особа, винна у цьому може бути притягнена до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП.

Також, 14 вересня 2016 року В.о. начальнка відділу контролю південного напрямку управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області ОСОБА_10 складено подання, адресоване Виконуючому обовязки директора ДП «ММТП» ОСОБА_11, яким зазначено про порушення ч. 1 ст. 249 КЗпП України та необхідність притягнення до дисциплінарної відповідальності винних посадових осіб, про що надати до Головного управління Держпраці у Донецькій області копії відповідного наказу до 14 жовтня 2016 року.

Як вбачається з резолюції в.о. директора ДП «ММТП» ОСОБА_11 на зазначеному приписі, останній отриманий позивачем 14 вересня 2016 року.

16 вересня 2016 року відповідачем складено повідомлення (вих. № 04.1/102) про розгляд 27 вересня 2016 року з 10 до 15 годин справи про накладення штрафу на ДП «ММТП» за адресою відповідача.

На зворотному боці повідомлення про розгляд справи зазначено, що повідомлення направлено телефонограмою, прийнято начальником юридичного відділу позивача ОСОБА_1

Як зазначено представником позивача, жодного повідомлення про розгляд справи про накладення на позивача штрафу від відповідача вона не надходило.

27 вересня 2016 року відповідачем на підставі ОСОБА_3 перевірки № 05-20-3281/0027 прийнято оскаржувану постанову № 05-20-3281/0027-00371 про накладення на позивача штрафу в розмірі 1450,00 грн. за порушення вимог ч. 3 ст. 249 КЗпП України, а саме: за не створення умов діяльності профспілки Первинної профспілкової організації ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України керівництвом Державного підприємства «ММТП», яке знайшло своє відображення у не здійсненні позивачем перерахувань профспілкових внесків із заробітної плати працівників-членів цієї спілки на рахунок зазначеної Первинної профспілкової організації ДП згідно отриманих підприємством заяв працівників.

Як встановлено судом на підставі пояснень представників сторін та матеріалів справи спірна постанова відповідача отримана позивачем 11.10.2016 року.

Не погодившись із прийнятими відповідачем приписом, поданням та постановою позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання спірних рішень протиправними та їх скасування.

Крім того, на вимогу суду відповідачем надано ОСОБА_3 перевірки № 05-20-3222/0012 від 17.06.2016 року, яким зазначено, що з 09.06.2016 року по 17.06.2016 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області проводилась позапланова перевірка з цих же питань за участю того ж інспектора. За результатом перевірки розрахункових листів працівників позивача та платіжних доручень щодо перерахування профспілкових внесків із заробітної плати працівників - порушень не встановлено.

При прийнятті рішення у справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі з боку органів державної влади.

За правилами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 929-р «Питання Державної служби з питань праці», на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (надалі Положення № 96).

Відповідно до п. 1 цього Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктом 54 п.4 Положення № 96 передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 7 Положення № 96).

Відповідно до п. 5, 6 ч. 6 Положення про Державну службу України з питань праці, співробітники цього органу мають право безперешкодно проводити без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та обєктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та фіксувати факти порушення законодавства.

Відповідно до Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів від 2 липня 2012 року № 390 (далі Порядок № 390), перевірки можуть бути плановими та позаплановими, а також можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або у приміщенні органу державного нагляду (контролю).

При вирішенні питання щодо дотримання відповідачем приписів чинного законодавства в частині процесуального порядку прийняття спірного припису та подання суд зазначає наступне.

Згідно п. 7 Порядку № 309 у разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Враховуючи, що під час перевірки відповідачем було встановлено допущення позивачем порушень законодавства у сфері праці (і станом на час прийняття спірних припису та подання висновку перевіряючих не були визнані неправомірними, необґрунтованими та скасовані), суд дійшов висновку, що перевірка проведена відповідно до норм Положення № 96.

Щодо дотримання відповідачем норм законодавства в частині процесуального порядку прийняття спірної постанови, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу зокрема у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у ч. 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів ч. 4 ст. 265 КЗпП України та ч. 9 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" Кабінет Міністрів України своєю постановою № 509 від 17 липня 2013 року затвердив «Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення».

Відповідно до п. 1 Порядку № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч.ч. 2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (абз. 1 п. 2 Порядку № 509).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу (абз. 4 п. 2).

Згідно п. 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Як встановлено під час розгляду справи повідомлення про призначення розгляду справи не було направлено позивачу належним чином.

Відповідно до п. 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п. 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За результатом розгляду справи, судом встановлено, що позивач, не будучи завчасно проінформований про дату розгляду справи, клопотання про відкладення цього розгляду відповідачу не надав.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем приписів Порядку № 509 в частині належного повідомлення субєкта господарювання щодо розгляду справи щодо накладення штрафу, адже відповідачем як контролюючим органом не надано суду підтвердження належного повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Щодо фактичного вчинення позивачем порушень у сфері законодавства про працю, а саме - порушення вимог ст. 249 КЗпП України в частині не створення умов діяльності профспілки Первинної профспілкової організації ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України керівництвом Державного підприємства «ММТП», яке знайшло своє відображення у не здійсненні позивачем перерахувань профспілкових внесків із заробітної плати працівників-членів цієї спілки на рахунок третьої особи згідно отриманих підприємством заяв працівників, суд зазначає наступне.

Згідно змісту оскаржуваних рішень відповідача підставою для їх прийняття є висновок про невірно визначений розмір перерахувань профспілкових внесків із заробітної плати працівників-членів профспілки 1% від заробітку, а не від загального розміру нарахованої заробітної плати з врахуванням всіх видів виплат.

Суд вважає вказаний висновок необґрунтованим та не може з ним погодитись з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 249 КЗпП України за наявності письмових заяв працівників, які є членами професійної спілки, власник або уповноважений ним орган щомісяця безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок професійної спілки членські профспілкові внески працівників відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в строки, визначені цим договором чи угодою.

Згідно ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV (далі Закон № 1045-XIV, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності») професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 7 зазначеного Закону членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі. Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити.

Згідно ст. 37 Закону № 1045-XIV профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки. Якщо на підприємстві, в установі або організації діє кілька первинних профспілкових організацій, представництво колективних інтересів працівників підприємства, установи або організації щодо укладання колективного договору здійснюється об'єднаним представницьким органом, який утворюється цими первинними профспілковими організаціями, за ініціативою будь-якої з них. У цьому випадку кожна профспілкова організація має визначитися щодо своїх конкретних зобов'язань за колективним договором та відповідальності за їх невиконання. Представницький орган утворюється на засадах пропорційного представництва. Первинна профспілкова організація, що відмовилася від участі в представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси найманих працівників при підписанні колективного договору.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» роботодавець зобов'язаний сприяти створенню належних умов для діяльності профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі або організації. За наявності письмових заяв працівників, які є членами профспілки, роботодавець щомісячно і безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок профспілки членські профспілкові внески працівників відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в терміни, визначені цим договором.

Таким чином, обовязковими умовами порушення приписів ч. 3 ст. 249 КЗпП України є: наявність на підприємстві роботодавця працівників членів певної профспілкової організації (в тому числі - первинної профспілкової організації), укладення роботодавцем з цією профспілковою організацією (або з об'єднаним представницьким органом, який утворюється первинними профспілковими організаціями, члени яких працюють на підприємстві) колективного договору (або відповідної угоди), в якому регламентований порядок та розмір внесків до профспілки, заява працівника, в який зазначається розмір щомісячного утримання з заробітної плати цього працівника та перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок профспілкової організації, членами якої вони є та, відповідно, порушення роботодавцем зазначених у колективному договорі (угоді) та заявах працівників порядку та строки утримання та наступного перерахування вказаних внесків.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, які є працівниками позивача та щодо яких відповідачем перевірялось правильність перерахування внесків до Первинної профспілкової організації ДП Маріупольський морський торгівельний порт працівників вугільної промисловості України, - є членами цієї організації.

Також судом встановлено, що ані колективного договору, ані відповідної угоди з зазначеною профспілковою організацією (або з об'єднаним представницьким органом, який має утворюватись первинними профспілковими організаціями, члени яких працюють на підприємстві зокрема, обєднаним представницьким органом Первинної профспілкової організації ДП Маріупольський морський торгівельний порт працівників вугільної промисловості України та Профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торговий порт»), позивачем не укладалось.

Крім цього, як вбачається з листа Голови Профспілки працівників вугільної промисловості України ОСОБА_14 від 8 серпня 2016 року (вих. № 01/171) рішення Президії ЦК Профспілки про включення Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» Профспілки працівників вугільної промисловості України до Єдиного Реєстру (паспорту) територіальних та первинних організацій Профспілки, який відповідно до пунктів 5.1 та 8.4 10 Статуту Профспілки затверджується Президією ЦК Профспілки, не приймалося. Обрання голови означеної первинної організації також не затверджено Президією ЦК Профспілки в порядку, визначеному пунктом 9.14 Статуту Профспілки.

Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що порядок та розмір профспілкових внесків працівників позивача, що є членами Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» Профспілки працівників вугільної промисловості України та щодо перерахування проф.внесків яких відповідачем проводилась перевірка, - не врегульований в порядку, передбаченому 3 ст. 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч. 3 ст. 249 КЗпП України.

В той же час, за відсутності прямої норми законодавства щодо бази нарахування 1% відрахувань та відсутності колективного договору з відповідною умовою щодо вказаних працівників, підстави для висновку про нарахування 1% з усіх видів доходів працівників відсутні.

В матеріалах справи наявні копії заяв працівників позивача, правильність перерахування профспілкових внесків щодо яких була предметом перевірки позивача, в яких міститься прохання про щомісячне утримання з їхньої заробітної плати профспілкових внесків на рахунок Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» працівників вугільної промисловості, а саме:

Заява ОСОБА_6, механізатора (докера-механізатора), головному бухгалтеру ДП «ММТП» ОСОБА_15 від 14 березня 2016 року, в якій зазначено, що у звязку зі вступом заявника до членів Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» працівників вугільної промисловості, утримувати щомісячно із заробітної плати профспілкові внески в розмірі 1% від заробітку та перераховувати їх на розрахунковий рахунок 6693 в ПАТ «Державний ощадний банк України»;

Заява ОСОБА_7 головному бухгалтеру ДП «ММТП» ОСОБА_15 від 15 січня 2015 року, в якій також зазначено, що у звязку зі вступом заявника до членів Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» працівників вугільної промисловості, утримувати щомісячно із заробітної плати профспілкові внески в розмірі 1% від заробітку та перераховувати їх на розрахунковий рахунок 6693;

При цьому, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_16 від 23 листопада 2016 року про припинення утримання та перерахування вказаних внесків;

Заява ОСОБА_12 головному бухгалтеру ДП «ММТП» ОСОБА_15 від 17 грудня 2015 року (аналогічного наведеному вище змісту);

Заява ОСОБА_13 головному бухгалтеру ДП «ММТП» ОСОБА_15 від 17 грудня 2015 року (аналогічного наведеному вище змісту;

Заява ОСОБА_8, головному бухгалтеру ДП «ММТП» ОСОБА_15 від 1 березня 2016 року (аналогічного наведеному вище змісту).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року

№ 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; при цьому основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до роздруківок щодо нарахувань зазначеним працівникам заробітної плати та інших виплат):

ОСОБА_7 було нараховано дохід у розмірі 7593,95 грн., в той час відрахування здійснено з суми 4326,95 грн., яка є складовими заробітної плати. При цьому, з матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 373,00 грн. та компенсаційної виплати в сумі 2894,00 грн. відрахування на профвнески не здійснювались;

ОСОБА_12 було нараховано дохід у розмірі 11863,61 грн., в той час відрахування здійснено з суми 8427,61 грн., яка є складовими заробітної плати. При цьому, з матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 372,00 грн. та екологічної матеріальної допомоги в сумі 3064,00грн. відрахування на профвнески не здійснювались;

ОСОБА_13 було нараховано дохід у розмірі 11629,44 грн., в той час відрахування здійснено з суми 7885,44 грн., яка є складовими заробітної плати. При цьому, з матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 372,00 грн. та екологічної матеріальної допомоги у сумі 3372,00 грн. відрахування на профвнески не здійснювались;

ОСОБА_17 було нараховано дохід у розмірі 12340,40 грн., в той час відрахування здійснено з суми 9073,40 грн., яка є складовими заробітної плати. При цьому, з матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 373,00 грн. та компенсаційної виплати в сумі 2894,00 грн. відрахування на профвнески не здійснювались;

ОСОБА_8 було нараховано дохід у розмірі 12172,64 грн., в той час відрахування здійснено з суми 7202,64 грн., яка є складовими заробітної плати. При цьому, з матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 373,00 грн., компенсаційної виплати в сумі 2894,00 грн. та покриття по листку непрацездатності відрахування на профвнески не здійснювались.

Як вбачається з копій платіжних доручень, наданих позивачем, внески у зазначеному вище розмірі були перераховані Портом на розрахунковий рахунок, зазначений у заявах працівників, що не оспорюється відповідачем.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги приписи ст. 69 та 86 КАС України, де зазначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; при цьому суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність прийнятих відповідачем спірного припису та постанови про накладення штрафу.

При цьому суд зазначає, що як вбачається зі спірного припису, останнім зобовязано позивача усунути виявлені недоліки та до 14 жовтня 2016 року повідомити про їх усунення, тобто, до дати, яка станом на час розгляду даної справи вже минула.

Разом із цим згідно ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, у випадку не скасування зазначеного припису до позивача можуть бути застосовані штрафні санкції, передбачені ст. 188-6 КУпАП.

З огляду на те, що за результатом розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та Первинною профспілковою організацією ДП «Маріупольський морський торгівельний порт профспілки працівників вугільної промисловості України» договір не укладено, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено відрахування профвнесків у розмірі 1 % за відповідними заявами працівників виходячи з бази заробітної плати, а не доходу. Позивач обґрунтовано керувався позицією, що місячний заробіток визначається із сум заробітної плати, премій та інших грошових винагород нарахованих безпосередньо за трудову діяльність. При цьому, нам правомірно не враховувались пенсії, допомога у звязку з тимчасовою втратою працездатності, допомога у звязку з народженням дитини тощо, суми матеріальної допомоги при визначенні заробітку члена профспілки для сплати профспілкового внеску.

Приймаючи рішення по справі, суд додатково враховує той факт, що ОСОБА_3 перевірки № 05-20-3222/0012 від 17.06.2016 року контролюючим органом встановлено, що при перевірці розрахункових листів працівників та платіжних доручень щодо перерахування профспілкових внесків із заробітної плати працівників порушень не встановлено, в той час як ОСОБА_3 перевірки № 05-20-3281/0027 від 09.09.2016 року встановлено порушення положень статті 249 КЗпП України, що дає підстави стверджувати про порушення принципів, встановлених статтею 2 КАС України, зокрема, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, пропорційності, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, при прийнятті рішень на підставі ОСОБА_3 перевірки № 05-20-3281/0027 від 09.09.2016 року.

Також суд враховує той факт, що у травні 2015 року між адміністрацією Порту і працівниками позивача в особі Профспілкового комітету Державного підприємства "Маріупольський морський торговий був укладений Колективний договір.

Як вбачається з Виписки з протоколу Профспілкового комітету Державного підприємства "Маріупольський морський торговий порт» від 221 травня 2015 року, розмір щомісячних профспілкових внесків для членів профспілки встановлений в розмірі 1% від місячного заробітку (винагорода за виконану роботу). При цьому до «місячного заробітку» відносяться: основна, додаткова заробітна плата та заохочення за виконану роботу; а внески з компенсаційних виплат соціального характеру (з матеріальної допомоги (на оздоровлення до відпустки, екологічної, як компенсації оформлення індивідуальної програми медичної допомоги, як компенсаційної витрат на комунальні послуги до опалювального сезону, на ТНП (вартість путівок на базу відпочинку, тощо), на харчування працівникам дитячого закладу, тим, хто не хворіє впродовж року); компенсаційних виплат з фонду споживання у звязку із зростанням індексу інфляції, зростанням цін на товари народного споживання, комунальні послуги та ліки, з метою попередження епідеміологічних ситуацій, вірусних, інфекційних та інших захворювань на підставі «Положення про фонд споживання, створеного з чистого прибутку»; з виплат, які не належать до фонду оплати праці (допомоги з тимчасової втрати працездатності, допомоги по вагітності та пологах, матеріальної допомоги у звязку з різними обставинами, харчування портофлоту, тощо) не утримуються. Профспілкові внески утримуються щомісяця та перераховуються на рахунок ПО ДП «Маріупольський морський торговий порт» у термін, встановлений для виплати заробітної плати робітникам ДП «Маріупольській морський торговельний порт» - членам профспілки.

Відповідно, позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування припису відповідача від 14 вересня 2016 року № 05-20-3281/0027-0014 та постанови відповідача від 27 вересня 2016 року № 05-20-3281/0027-0037 про накладення на позивача штрафу в розмірі 1 450,00 грн підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування подання відповідача від 14 вересня 2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

За результатом розгляду справи, суд дійшов висновку, що оскаржуване подання б/н від 14.09.2016 року, яким рекомендовано керівнику позивача притягнути до дисциплінарної відповідальності винних посадових осіб, про що надати відповідачеві копію наказу, є в розумінні Положення № 96 пропозицією Держпраці. Як наслідок, розглядаємий акт не є розпорядчим документом в розумінні законодавства про охорону та оплату праці, не породжує та не тягне за собою будь-яких негативних наслідків для позивача, відтак не є рішенням субєкта владних повноважень, що порушує права та інтереси позивача та підлягає захисту в розумінні положень статті 2 КАС України.

За таких умов, суд констатує, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга статті 71 КАС України).

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4134,00 грн., а позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам - у розмірі 2756,00 грн. за рахунок асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 98, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Адміністративний позов Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування припису, подання та постанови про накладення штрафу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Донецькій області від 14 вересня 2016 року № 05-20-3281/0027-0014.

Визнати протиправним та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області від 27 вересня 2016 року № 05-20-3281/0027-0037.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути зі Головного управління Держпраці у Донецькій області () на користь Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт () судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) гривень.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Молочна І. С.