Справа № 822/2153/16
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2153/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:представника позивача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Поділля-Плюс" до Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції , Державного виконавця другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача державна податкова інспекція у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання неправомірними та скасування постанов та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Поділля-Плюс" звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, державного виконавця другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 про скасування постанов про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій і стягнення виконавчого збору та зобов'язання повернути стягнені кошти на рахунок.

Вважає, що державний виконавець неправомірно виніс постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки у відповідності до вимог частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» товариство самостійно виконало рішення у встановлений державним виконавцем строк та добровільно перерахувало кошти на рахунок ДПІ у м.Хмельницькому на загальну суму 24301, 78 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, на які посилається у позовній заяві, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, вказує, що дії державного виконавця під час виконання виконавчого провадження №51155833 про стягнення 16016,60 грн. з ПАТ «Поділля-Плюс» відповідають нормам чинного законодавства України. Оскільки боржник у встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання борг не сплатив, то державний виконавець на підставі статей 28, 41 Закону України «Про виконавче провадження» 22.06.2016 року виніс постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Подані державному виконавцю до матеріалів виконавчого провадження квитанції про сплату не містять підтвердження того, що дані проплати проводились на виконання вимоги № Ю-467-23 У від 02.02.2016р. У квитанціях про оплату в графі "призначення платежу" вказано: «сплата недоїмки зі сплати ЄСВ та штрафу згідно вимоги про сплату боргу № Ю-2106-17 від 02.06.2016р.». Отже позивач не надав державному виконавцю жодного доказу сплати боргу у встановлений державним виконавцем строк.

В задоволені позову просить відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному звязку та сукупності, суд вважає, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково з урахуванням викладеного нижче.

Суд встановив, що на адресу відділу ДВС надійшла заява ДПІ у м. Хмельницькому про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги № Ю-467-23-У від 02.02.2016р. про стягнення 16016,60 грн. боргу з ПАТ «Поділля-Плюс».

19.05.2016 року старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницького виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, якою встановив 7-й строк для добровільного виконання вимоги № Ю-467-23-У від 02.02.2016 року. Зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження ПАТ «Поділля-Плюс» отримало 31.05.2016 року.

Платіжними документами від 01.06.2016 року №55, №79, від 03.06.2016 року №32, №97, від 07.06.2016 року № 15753125 позивач сплатив на рахунок ДПІ у м. Хмельницькому заборгованість зі сплати єдиного внеску, розмір якої визначений у вимозі № Ю-467-23-У від 02.02.2016року.

10.06.2016 року позивач повідомив державного виконавця про те, що заборгованість перед ДПІ у м. Хмельницькому погашена у повному обсязі.

14.06.2016 року ДПІ у м. Хмельницькому надіслала до Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції повідомлення про сплату ПАТ «Поділля-Плюс» боргу (недоїмки).

22.06.2016 року старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницького виніс постанови про закінчення виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Вважаючи дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та стягнення з боржника виконавчого збору неправомірними, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи зазначений спір суд враховує зазначене нижче.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон України № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону України № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу частини 1 статті 17 Закону N 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

За змістом частини 2 статті 17 Закону N 606-XIV відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до статті 25 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно до статті 28 Закону N 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частини 3 статті 27 Закону N 606-XIV у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Отже, у відповідності до Закону N 606-XIV виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій стягуються з боржника за наявності одночасно таких умов: закінчення строку на добровільне виконання рішення, відсутності повідомлення про добровільне виконання рішення та фактичне здійснення будь- яких виконавчих дій.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 06.07.2015 по справі №6-785 цс15 та від 28.01.2015 року по справі № 3-217гс14, яким зокрема відзначено наступне: «сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове його виконання».

Суд встановив, що 15.06.2016 року, до початку фактичного примусового виконання рішення, держаний виконавець отримав від позивача повідомлення про сплату боргу у сумі 16016,60 грн.

При цьому, відповідач не надав суду доказів вчинення Другим міським відділом державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, в межах виконавчого провадження ВП №51155833, заходів з примусового виконання вимоги ДПІ у м. Хмельницькому № Ю-467-23-у від 02.02.2016р, передбачених статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для прийняття оспорюваних постанов від 22.06.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання вказаних вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б твердження позивача, та не довів правомірності прийняття постанов від 22.06.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково.

Не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції повернути стягнені кошти на рахунок публічного акціонерного товариства "Поділля-Плюс", оскільки повернення стягнутих коштів здійснюється у відповідності до пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджеті, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, згідно якого позивачу необхідно звернутися з відповідною заявою до органу, що контролює справляння надходжень бюджету.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог у відповідності до ст.94 КАС України сплачений позивачами судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 Леонідовича ВП №51155833 від 22.06.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства "Поділля-Плюс" 689,0 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 19 грудня 2016 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1