Справа № 825/2140/16
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року Чернігів Справа № 825/2140/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

представника позивачів та третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 Владіміровіча, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" ОСОБА_61, третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_62 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" ОСОБА_61 щодо не включення їх до переліку вкладників ПАТ КБ Надра, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зобовязання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" ОСОБА_61 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивачів, як вкладників ПАТ КБ Надра, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зобовязання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивачів до переліку вкладників ПАТ КБ Надра.

Позовні вимоги мотивовані тим, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Надра" протиправно не включено позивачів до переліку вкладників ПАТ "Комерційний банк "Надра" для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування та не надано Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про зазначених вкладників, що порушує їх майнові права.

Представник позивачів та третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Надра" ОСОБА_61 надала свої заперечення на позов, де зазначила, що кошти за вкладом відшкодуванню не підлягають у звязку з тим, що позивачі не є вкладниками ПАТ "Комерційний банк "Надра". Також зазначила, що договір банківського вкладу нерозривно повязано з особою кредитора, а тому відступлення прав вимоги за таким договором неможливо. В зв'язку з чим у задоволенні позову, на її думку, слід відмовити.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Суд звертає увагу на те, що для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

З наведеного випливає, що законодавець, вказуючи про можливість оскарження в адміністративному порядку будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не зазначив чітких критеріїв віднесення певного спору до публічно-правового чи, відповідно, приватноправового.

З метою усунення процесуальної невизначеності Вищим адміністративним судом України в пункті 25 постанови Пленуму від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" визначено, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів Фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах є публічно-правовими та підлягають розгляду в порядку КАС України.

Крім того, уповноважена особа діє від імені суб'єкта владних повноважень - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та у межах повноважень, передбачених Законом.

Відтак, уповноважена особа, будучи посадовою особою суб'єкта владних повноважень, а не посадовою особою банку, здійснює владні управлінські функції на основі законодавства по відношенню до позивача, у зв'язку з чим твердження суду першої інстанції щодо неможливості розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства є помилкове.

Таким чином, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у банку є суб'єктом владних повноважень, яка у правовідносинах щодо збереження активів банку реалізує владні управлінські функції шляхом, зокрема, прийняття рішень про нікчемність правочинів та повідомлення сторін таких договорів.

З огляду на викладене, цей спір належить до адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція міститься в узагальненні судової практики Київського апеляційного адміністративного суду на тему: "Державне регулювання ринків фінансових послуг у справах, розглянутих у першому півріччі 2015 року за позовами до Уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб".

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є юридичною особою публічного права.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника.

В свою чергу, позивач по нашій справі просить зовсім інше, а саме: зобовязати уповноважену особу включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про нього. До того ж, зазначений позов був поданий у звязку із відмовою у задоволенні аналогічної заяви позивача, поданої ним до банку до початку процедури банкрутства.

Крім того, хоча право на звернення до господарського суду фізичної особи, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, можливе у процедурі банкрутства, відповідно до вищезазначеного абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та згідно із ч. 1 ст. 11 цього ж Закону, якою передбачено, що право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник або кредитор, але це право можливо реалізувати лише шляхом звернення до господарського суду із відповідною заявою про порушення справи про банкрутство. В даному ж випадку предмет нашого позову взагалі не пов'язаний з бажанням позивача порушити справу про банкротство і позивач взагалі не являється кредитором та ще й по відношенню до Фонду, а не до банку, які, виходячи із змісту ст. 2, 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не є тотожними установами. Отже, навіть за наявності у позивача права на звернення до суду в порядку ГПК України в якості кредитора у справі про банкрутство, він не позбавлений права на обрання й іншого способу захисту порушених майнових прав шляхом звернення до суду із даним позовом до Фонду.

Більш того, хоча відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником. Однак, згідно абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» боржник - юридична особа - субєкт підприємницької діяльності або фізична особа за зобовязаннями, які виникли у фізичної особи у звязку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобовязання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Отже, даний позов неможливо вирішити і в порядку п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК, оскільки згідно абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» Фонд не є боржником. Крім того, на момент виникнення спірних правовідносин навіть банк (хоча він і не є стороною у даній справі) ще не набув статусу боржника по відношенню до позивача у вищезазначеному розумінні. В свою чергу, право позивача на звернення до суду за захистом права мирно володіти своїм майном (передбаченого ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод) не може бути поставлено в залежність від наявності чи відсутності у особи, яка звертається до суду статусу кредитора і лише у справі про банкрутство з огляду на ч. 3, 5 ст. 6 КАС України.

Більш того, зазначена правова позиція щодо підсудності даної категорії справ саме адміністративному судочинству підтверджується сталою судовою практикою трьох інстанцій судів, а її зміна призведе до порушення Конвенційного принципу правової (юридичної) визначеності. До того ж, на виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВАСУ у своєму листі від 25.07.2014 № 992/11/14-14 нагадав, що згідно із пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Крім того, підсудність позовів заявлених до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, або до його уповноваженої особи підтверджується й положеннями п. 2 ч. 5 ст. 117 КАС України, якою встановлена заборона деяких способів забезпечення таких позовів.

Суд звертає увагу, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зазначене та доводи представника позивачів та третьої особи про те, що на їх звернення до відповідачів до цих пір відповідь не надійшла, суд своєю ухвалою від 21.12.2016 відмовив у задоволенні клопотання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" ОСОБА_61 про залишення позовної заяви без розгляду та згідно ч. 1 ст. 100 КАС України визнав причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Так, між ОСОБА_62 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено ряд договорів банківського вкладу, а саме договір № 2039697 від 07.10.2014 на суму 100 000,00 дол. США (том 1 а.с. 169), договір № 21045447 від 14.01.2015 на суму 24 000,00 дол. США (том 1 а.с. 165), договір № 2104568 від 14.01.2015 на суму 81 000,00 дол. США (том 1 а.с. 167), договір № 1635345 від 07.05.2013 на суму 300 000,00 дол. США (том 1 а.с. 161-162), договір № 2119132 від 03.02.2015 на суму 4746,65 дол. США, договір №2119124 від 03.02.2015 на суму 2 808,32 дол. США.

У 2015 році між позивачами та ОСОБА_62 було укладено договори відступлення права вимоги, які містяться в матеріалах справи (том 1 а.с. 236-245, том 2 а.с. 1-60).

Відповідно до умов цих договорів, нові кредитори займають місце первісного кредитора в зобовязаннях та обсязі частини вкладу, що дорівнює 8000 (восьми тисячам) доларів США та нарахованих пропорційно цій сумі процентів.

Про зазначений факт, а саме про заміну сторони у зобов'язанні ОСОБА_62 повідомив ПАТ "Комерційний банк "Надра" письмово 25.06.2015, 22.07.2015, 31.07.2015, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами (том 1 а.с. 171, 173, 175), отримання яких не заперечується уповноваженою особою ПАТ "Комерційний банк "Надра".

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 Про віднесення ПАТ "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 № 26 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Надра", згідно з яким з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Надра" призначено провідного професіонала відділу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу ОСОБА_61 (том 1 а.с. 202). 23.04.2015 Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 85 про продовження строків тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Надра" до 05.06.2015 включно (том 1 а.с. 203).

В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 № 113 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк" "Надра" розпочато ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" та призначено ОСОБА_63 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку строком на 1 рік з 05.06.2015 по 04.06.2016 включно, що підтверджується копією рішення (том 1 а.с. 204, 206).

Листами від 31.07.2015 № 13-7-20893 (том 1 а.с. 219-220), від 28.08.2015 № 13-7-23532 (том 1 а.с. 221-222), від 08.07.2015 № 13-7-17951 (том 1 а.с. 223-224), від 26.06.2015 № 13-7-16835 (том 1 а.с. 225-226) банк повідомив ОСОБА_62, що не визнає відступлення прав вимоги грошових коштів у відповідності до договорів про відступлення права вимоги, укладеними мін ним та третіми особами.

Вважаючи таку бездіяльність уповноваженої особи Фонду ПАТ Комерційний банк "Надра" протиправною, позивачі звернулись до суду із позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012 (далі - Закон №4452-VI від 23.02.2012), цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI від 23.02.2012, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (ч.1 ст.26 Закону № 4452-VI від 23.02.2012).

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 2 ст.26 Закону № 4452-VI від 23.02.2012).

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 4452-VI від 23.02.2012 визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Тобто для отримання відшкодування за вкладом фізичної особи, за рахунок Фонду мають бути наявні дві умови, а саме: особа має бути вкладником та повинна мати вклад.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 4452-VI від 23.02.2012 вкладник - фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 4452-VI від 23.02.2012 вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону №4452-VI від 23.02.2012.

Так, за правилами ч.ч. 1-3 ст. 27 Закону (до внесення змін, Законом № 629-VIII від 16.07.2015) передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону (до внесення змін, Закон № 629-VIII від 16.07.2015) протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до п.п. 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у п.п. 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний реєстр).

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4)затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому, уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Згідно умов договорів строкового банківського вкладу (депозиту) № 2039697, № 21045447, № 2104568, № 1635345, № 2119132, № 2119124 "Комерційний банк "Надра" зобовязаний на умовах та в порядку, визначеному цими договорами, повернути суму вкладів та сплатити проценти.

В результаті укладання ОСОБА_62 та позивачами договорів відступлення прав вимоги (наявні в матеріалах справи), всі права кредитора, передбачені договорами № 2039697, № 21045447, № 2104568, № 1635345, № 2119132, № 2119124 перейшли до них.

Статтею 12 Цивільного кодексу України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на свій розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи договорів строкового банківського вкладу (депозиту) № 2039697, № 21045447, № 2104568, № 1635345, № 2119132, № 2119124, то такі не містять обмежень щодо можливості передачі кредитором своїх прав або обмеження обсягу прав, які передає кредитор.

Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первинного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою ст. 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором строкового вкладу (депозиту) № 2104568 таке відступлення прав вимоги не заборонено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ні Закон України "Про банки та банківську діяльність", ні Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містять обмежень прав вкладників на укладання договорів уступки права вимоги у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації банку або початком ліквідаційної процедури банку.

Статтею 515 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Водночас, договір банківського вкладу не є зобов'язанням, виконання якого нерозривно пов'язано з особою кредитора. Вказана правова позиція висловлена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2015 року у справі № 6-65цс13.

Відповідно до п. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, обовязковою умовою для виконання боржником зобовязання на користь нового кредитора є повідомлення боржника про заміну кредитора в зобовязанні.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Надра" не заперечує факт отримання такого повідомлення.

Крім того, ОСОБА_64 на підтвердження здійснення ним відступлення права вимоги за вищевказаними договорами на адресу уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Надра" надсилались копії договорів відступлення права вимоги (том 2 а.с. 67-70).

Враховуючи вищевикладене, заміна кредитора у зобов'язанні по договорам строкового банківського вкладу, була здійснена у відповідності до порядку, визначеному ст.ст. 512-517 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позивачі отримали всі права вкладника за договорами строкового банківського вкладу № 2039697, №21045447, № 2104568, № 1635345, №2119132, №2119124 в сумі 8000,00 доларів США.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частина 2 статті 228 Цивільного кодексу України).

Частина 3 цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Отже, для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

У свою чергу, доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин 1 та 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, відповідачем не наведено, а судом не встановлено жодних підстав для визнання нікчемним договорів банківського вкладу укладених між ОСОБА_62 та ПАТ «КБ «Надра».

Відповідачем також не надано доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є таким, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Крім того, в силу положень частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Проте, відповідні судові рішення про визнання недійсними вищевказаних договорів, матеріали справи не містять.

На виконання плану роботи Київського апеляційного адміністративного суду на ІІ півріччя 2016 року здійснено вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, практики Європейського суду з прав людини під час розгляду та вирішення адміністративних справ за період: ІІ півріччя 2015 року та І півріччя 2016 року, де зазначено, що право особи на мирне володіння майном знайшло своє відображення у Рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі Золотас проти Греції, згідно якого особа, яка розмістила грошову суму в банку, передавала йому право використання цієї суми, банк був зобовязаний зберігати її, і в разі використання з метою отримання прибутку він повинен був повернути еквівалентну суму вкладнику після припинення дії угоди; отже, власник рахунку сумлінно міг вважати, що його вклад у банку знаходиться в безпеці, особливо при отриманні відсотків; власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуації, що загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно вчинити дії відповідно до закону і зберегти право на захист свого майна.

Вкладник, яким перераховано кошти на рахунок позивача, має право вільно розпоряджатись коштами, які є його власністю. Відповідачем не надано доказів, що дії останнього щодо перерахунку коштів з власного банківського рахунку на рахунок іншої фізичної особи суперечить закону.

Також, відповідачами не надано доказів наявності інших підстав визначених частиною третьою статті 38 Закону внаслідок яких правочин позивача з банком є нікчемним.

Правову позицію аналогічного змісту викладено у справах №№826/1875/16, 826/1258/16, 826/27776/15, 826/2004/16, 826/2667/16, 826/2676/16, 826/27592/15, 826/2853/15.

Враховуючи наявність факту порушення прав позивачів і обраний ними спосіб захисту, суд приходить до висновку про прийняття рішення, яке б гарантувало дотримання і захист прав та інтересів позивача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу положень ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В своєму рішенні Гайдук та інші проти України Європейський суд нагадує, що згідно з постійною практикою органів Конвенції, поняття "майна" в розумінні ст. 1 Протоколу № 1 може охоплювати як "фактичне майно, так і майнові цінності, в тому числі боргові вимоги, відповідно до яких заявник може претендувати щонайменше на "законне сподівання" на фактичне користування правом власності.

Посилання на судову практику Європейського суду з прав людини є доцільним зважаючи на те, що відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини рішення Європейського суду з прав людини застосовується в Україні як джерело права.

Таким чином, суд дійшов висновку, що набувши право вимоги на частину вкладу в розмірі 8000 доларів США позивачі стали вкладником ПАТ "Комерційний банк "Надра", а тому в силу наведених норм, має бути включені до загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду справи позивачами доведено ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги, а відтак позов підлягає задоволенню повністю.

Також суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи наведене та виходячи із фактичних обставин справи суд приходить до переконання, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивачів у даному випадку буде визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" ОСОБА_61 щодо не включення позивачів до переліку вкладників ПАТ КБ Надра, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобовязання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" ОСОБА_61 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивачів, як вкладників ПАТ КБ Надра, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та зобовязання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивачів до переліку вкладників ПАТ КБ Надра.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивачів слід стягнути усі здійснені ними та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" ОСОБА_61 щодо не включення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 Владіміровіча, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45 ОСОБА_65, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60 до переліку вкладників ПАТ КБ Надра, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" ОСОБА_61 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 Владіміровіча, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, як вкладників ПАТ КБ Надра, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 Владіміровіча, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50 ОСОБА_66, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60 до переліку вкладників ПАТ КБ Надра.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 Владіміровіча, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60 понесені судові витрати у розмірі 1653,60 грн.

Суддя Д.В. Лобан