Справа № 826/4563/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/4563/16

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23 грудня 2016 року 14 год. 00 хв. № 826/4563/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-Технології" до державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято на підставі висновків акту перевірки, складеного за результатами проведеної перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У відповідному судовому засіданні судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у зв’язку з його невмотивованістю.

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

У подальшому, відповідною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 10 по 16 вересня 2015 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 23 вересня 2015 року складено акт №374/26-57-22-04-10/34645705 про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати до бюджету ПДВ по взаємовідносинах із ТОВ "Аріум-Трейд" та ТОВ "Консалтторгмаркет" за квітень 2015 року (далі - акт перевірки), згідно з висновками якого, позивачем занижено податкове зобов’язання у загальному розмірі 1126260,00 грн. за квітень 2015 року.

На підставі акту перевірки, 07 жовтня 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов’язання з ПДВ у розмірі 1126260,00 грн. за основним платежем та у розмірі 563130,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, висновки акту перевірки та оскаржуване рішення залишені без змін.

Суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, у ході судового розгляду справи з’ясовано, що висновок відповідача щодо заниження позивачем податкового зобов’язання з ПДВ ґрунтується на тому, що господарські операції позивача із його контрагентами не мали реального характеру.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що позивач мав взаємовідносини із ТОВ "Аріум-Трейд" та ТОВ "Консалтторгмаркет" на підставі типових договорів поставки товару.

На підставі податкових накладних, виписаних від ТОВ "Аріум-Трейд" та ТОВ "Консалтторгмаркет", позивачем включено до складу податкового кредиту суми ПДВ за квітень 2015 року на загальну суму 1126260,00 грн.

Перевіркою встановлено, що згідно з базою даних відповідача, ТОВ "Аріум-Трейд" має стан "8" - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням. Свідоцтво анульовано 12 серпня 2015 року. ТОВ "Аріум-Трейд" зовнішньоекономічну діяльність не здійснювало, товар на митну територію України не ввозило. У ТОВ "Аріум-Трейд" по ланцюгу постачання не встановлено постачальників, які ввозили на митну територію України групи товарів під кодами УКТ ЗЕД, які зазначені у податкових накладних, виписаних ТОВ "Аріум-Трейд" для позивача.

ТОВ "Консалтторгмаркет" має стан платника "65"- платник з наступного року (основне місце обліку). Основний вид діяльності: консультування з питань комерційної діяльності й керування. ТОВ "Консалтторгмаркет" зовнішньоекономічну діяльність не здійснювало, товар на митну територію України не ввозило. У ТОВ "Консалтторгмаркет" по ланцюгу постачання не встановлено постачальників, які ввозили на митну територію України групи товарів під кодами УКТ ЗЕД, які зазначені у податкових накладних, виписаних ТОВ "Консалтторгмаркет" для позивача.

Під час перевірки виявлено, що позивачем не надано відповідні свідоцтва спеціального режиму, сертифікати якості, сертифікати відповідності товарів, паспорти заводів виробників, дозволи та свідоцтва щодо підтвердження якості, транспортні документи, що засвідчують транспортування товару від постачальника до покупця, договори, укладені з перевізниками товару та платіжні доручення, що підтверджують оплату транспортних послуг і не надано пояснення в письмовій формі та інші документи.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до первинних бухгалтерських документів, які містяться у матеріалах справи та надані відповідачу під час перевірки, а саме: договорів №А-821 від 07.04.2015 року, №А-841 від 14.04.2015 року, №А-863 від 17.04.2015 року, видаткових накладних №ВН-0001247 від 30.04.2015 року, №ВН-0001248 від 30.04.2015 року, №ВН-0001249 від 30.04.2015 року, податкових накладних №247 від 30.04.2015 року, №248 від 30.04.2015 року, №249 від 30.04.2015 року, ТОВ "Аріум-Трейд" поставило на адресу позивача комп'ютерні програми, обладнання та комплектуючі до комп'ютерної техніки і електромеханічного обладнання на загальну суму 3628735,00 грн., у тому числі ПДВ у сумі 604789,20 грн.

Згідно договорів №11-1/15 від 25.03.2015 року та №29-1/15 від 10.04.2015 року, видаткових накладних №ВН-0000254 від 20.04.2015 року, №ВН-0000316 від 23.04.2015 року, №ВН-0000427 від 30.04.2015 року, №ВН-0000100 від 06.05.2015 року, №ВН-0000178 від 06.05.2015 року, №ВН-0000186 від 06.05.2015 року, №ВН-0000190 від 06.05.2015 року, податкових накладних №1 від 01.04.2015 року, №316 від 23.04.2015 року, №271 від 21.04.2015 року, №86 від 07.04.2015 року, №254 від 20.04.2015 року, №19 від 02.04.2015 року, №427 від 30.04.2015 року, ТОВ "Консалтторгмаркет" поставило позивачу комплектуючі до запірної арматури (крани, трійники, з'єднувачі, муфти, клапани та інше).

В акті перевірки зазначено, що згідно баз даних відповідача, контрагенти позивача ТОВ "Аріум-Трейд" має стан платника "8", а ТОВ "Консалтторгмаркет" - стан "56".

У той же час, перелік станів не затверджено жодним нормативним документом, вони є наслідком автоматизації обліку платників податків у податкових органах, а тому не можуть мати жодних наслідків, як для платника податків та і для його контрагентів. При цьому, такі ознаки можуть змінюватися в залежності від наявності обставин та/або їх виправлення (зміни).

Разом з тим, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості щодо ТОВ "Консалтторгмаркет" підтверджено.

Відомості про відсутність юридичної особи ТОВ "Аріум-Трейд" за місцезнаходженням, як і відомості щодо скасування свідоцтва ПДВ, внесені тільки у серпні 2015 року, тобто значно пізніше часу, ніж мали місце господарські операції ТОВ "Аріум-Трейд" із позивачем.

В акті перевірки вказано, що згідно інформації з Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ "Консалтторгмаркет" та ТОВ "Аріум-Трейд" у перевіряємий період не придбавали товари під кодами УКТ ЗЕД, які зазначені у податкових накладних, виписаних для позивача.

В акті перевірки також вказано, що перевіркою позивача не виявлено, а позивачем не надано відповідні сертифікати якості, сертифікати відповідності, паспорта заводів виробників, дозволи та свідоцтва, транспорті документи, що засвідчують транспортування товарів від постачальника до покупця, договори, які укладені з перевізниками товару та платіжні доручення, що підтверджують оплату транспортних послуг.

На підставі викладеного відповідач прийшов до висновку, що ТОВ "Консалтторгмаркет" та ТОВ "Аріум-Трейд" не могли постачати товар позивачу у перевіряємий період.

Вказаний висновок відповідача є безпідставним, оскільки товари, поставлені позивачу у квітні 2015 року, могли бути придбані раніше, тобто в будь-який інший податковий період. З цього приводу ніяких зустрічних звірок податковими органами не проводилося і даний факт взагалі не досліджувався.

Крім того, оскільки діюче законодавство не тільки не вимагає від платника податків перевіряти вказану інформацію, а навіть не передбачає такої можливості, то позивач не мав правових підстав цікавитися коли його контрагенти придбали товар, який поставили на адресу позивача.

Суд зазначає, що ТОВ "Консалтторгмаркет" та ТОВ "Аріум-Трейд" на час здійснення фінансово-господарських операцій із позивачем були платниками ПДВ, видані ними податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до вимог податкового законодавства, саме факт реєстрації платником ПДВ дає право ТОВ "Консалтторгмаркет" та ТОВ "Аріум-Трейд" видавати податкові накладні та реєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, а його контрагентам, серед яких є позивач, за результатами проведених фінансово-господарських операцій, включати, зазначений в податкових накладних ПДВ, до складу податкового кредиту.

Стосовно ненадання позивачем до перевірки сертифікатів якості, сертифікатів відповідності, паспортів заводів виробників, дозволів та свідоцтв, суд зазначає наступне.

Обов'язкова наявність сертифікату якості передбачена тільки для лікарських засобів, для злитків та порошків банківських металів, для сплавів та злитків цвітних металів.

У свою чергу, підтвердженням дотримання технічних стандартів, технологій і умов виробництва може слугувати сертифікат відповідності.

Згідно ст.ст. 1, 9 Закону України "Про підтвердження відповідності", сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, системи екологічного управління, персонал відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством.

Процедура підтвердження відповідності в законодавчо регульованій сфері проводиться для окремих видів продукції, яка може становити небезпеку для життя та здоров'я людини, тварин, рослин, а також майна та охорони довкілля.

Перелік товарів, які підлягають обов'язковій сертифікації, визначений Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №28 від 01.02.2005 року.

Приписи ст. 17 Закону України "Про підтвердження відповідності" передбачають, що сертифікація в законодавчо нерегульованій сфері провадиться на добровільних засадах у порядку, визначеному договором між заявником (виробником, постачальником) та органом із сертифікації.

Товари за кодами УКТ ЗЕД, які поставлені ТОВ "Консалтторгмаркет" та ТОВ "Аріум-Трейд" на адресу позивача, не перебувають у списку товарів, що підлягають обов'язковій сертифікації в Україні, у зв'язку з чим позивач не вимагав у контрагентів обов'язкового надання сертифікатів відповідності.

Більш того, навіть за умови надання ТОВ "Консалтторгмаркет" та ТОВ "Аріум-Трейд" сертифікатів відповідності на поставлені товари, позивач не повинен був їх зберігати у себе, а мусив би передати покупцям товарів та замовнику приладу, при виробництві якого, було використано придбані комплектуючі.

Стосовно ненадання позивачем до перевірки документів щодо перевезення товарів, а саме товарно-транспортних накладних, суд зазначає наступне.

ТОВ "Аріум-Трейд" поставило на адресу позивача комп'ютерні програми, обладнання та комплектуючі до комп'ютерної техніки і електромеханічного обладнання, які за своїми габаритними розмірами настільки незначні, що їх перевезення взагалі не потребувало будь-якого транспорту.

У ТОВ "Консалтторгмаркет" позивач придбав комплектуючі до запірної арматури (крани, трійники, з'єднувачі, муфти, клапани та інше), які також являються малогабаритними і доставлені представниками постачальника безпосередньо на склад позивача приватним легковим автотранспортом.

Крім того, відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року, №363, товарно-транспортні накладні, разом з дорожніми листами, є основними документами на перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Згідно положень Закону України "Про автомобільний транспорт", постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 року №207 та наказу Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363, товарно-транспортна накладна є одним із багатьох документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

В той же час, п. 2.1 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Отже, враховуючи викладене, товарно-транспортна накладна є обов'язковим первинним документом, який складається за результатами господарської операції щодо перевезення товарів і є обов'язковим для підтвердження витрат, понесених платником податків щодо перевезення вантажів, а не документом, який складений за результатами фінансово-господарських операцій з придбання товарів та підтверджує витрати на його придбання.

При цьому, предметом договірних відносин між позивачем та ТОВ "Консалтторгмаркет" і ТОВ "Аріум-Трейд" була саме поставка товарів, а не перевезення вантажів, тому товарно-транспортні накладні не являються первинними документами, які фіксують та підтверджують господарські операції з вищевказаними контрагентами, а отже, в даному випадку вимога контролюючого органу щодо обов'язкової наявності товарно-транспортних накладних є безпідставною, а їх відсутність не може бути доказом не здійснення господарських операцій.

Згідно з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Проте, під час перевірки службові особи відповідача навіть не перевірили чи поставляли фактично товари ТОВ "Консалтторгмаркет" і ТОВ "Аріум-Трейд" на адресу позивача.

Поставлені ТОВ "Консалтторгмаркет" комплектуючі до запірної арматури позивачем реалізовані на адресу ТОВ "Техносервіс ЛТД" та ТОВ "ІВП Тріада".

Враховуючи наявність у позивача беззаперечних доказів фактичного здійснення господарських операцій із ТОВ "Консалтторгмаркет" і ТОВ "Аріум-Трейд" та всіх необхідних первинних документів, беручи до уваги, що вказані контрагенти були платниками ПДВ, видані ними податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, позивач мав законодавчо-передбачене право включати, зазначений в податкових накладних ПДВ, до складу податкового кредиту.

Отже, твердження відповідача, що позивачем порушено п. 198.6 ст. 198 ПК України, який передбачає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, суперечить фактичним обставинам.

Безпідставними є твердження відповідача про порушення позивачем п.201.1, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК України, оскільки вказані норми податкового законодавства містять вимоги до платника податків-продавця щодо складання податкової накладної, реєстрації її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надання покупцю.

У вищевказаних операціях позивач виступав саме покупцем, а не продавцем, тобто ніякого відношення до видачі та реєстрації податкових накладних не мав, а отже і не міг порушити вимоги законодавчих норм, передбачених п.201.1, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК України.

Суд також звертає увагу на підстави проведення перевірки позивача.

Відповідно до пп. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 ПК України, документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальне підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отриманням запиту.

Отже, проведення перевірки із вказаної підстави можливе виключно у випадку не надання платником податків органам податкової служби пояснень та документального підтвердження на їх письмовий запит протягом терміну, визначеного пп. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 ПК України.

Згідно з абз. 1 п. 78.2. ст. 78 ПК України, обмеження у підставах проведення перевірок платників податків не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах порушеного кримінального провадження.

Тобто, у всіх інших випадках органи державної податкової служби зобов'язані враховувати обмеження щодо проведення документальних позапланових перевірок, передбачені ст. 78 ПК України.

Проте, позивачем на запит відповідача (вих. №8262/10/26-57-22-04-22 від 07.07.2015 року) щодо надання пояснень та їх документального підтвердження по взаємовідносинах із ТОВ "Консалтторгмаркет" і ТОВ "Аріум-Трейд" за квітень 2015 року, з дотриманням встановлених строків, тобто 28.07.2015 року надано детальні пояснення та копії запитуваних документів.

Разом з тим, незважаючи на те, що позивачем виконані вимоги, передбачені пп. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 ПК України про надання пояснень та їх документального підтвердження, відповідачем, всупереч вищезазначеним нормам податкового законодавства, оформлено наказ №1765 від 10.09.2015 року про призначення позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог правильності обчислення та своєчасності сплати до бюджету ПДВ по взаємовідносинах із ТОВ "Консалтторгмаркет" і ТОВ "Аріум-Трейд" за квітень 2015 року.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв’язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Неможливість проведення зустрічної звірки контрагента платника не є імперативною ознакою протиправності діяльності такого суб’єкта господарювання та не може розцінюватись як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних таким суб’єктом.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо формування відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відсутність у розпорядженні контролюючого органу документів суб'єкта господарювання або необізнаність контролюючого органу про його діяльність не є безумовною підставою для висновку про нікчемність всіх угод, укладених таким суб'єктом господарювання, а тим більше для висновку про настання у зв'язку з цим несприятливих наслідків для його контрагентів. Норми чинного законодавства не містять положень про те, що незнаходження суб'єкта господарювання за місцезнаходженням на момент проведення перевірки контролюючим органом, а також факт ненадання таким суб'єктом документів для перевірки є прямим та достатнім свідченням про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Сам по собі факт допущення, за переконанням контролюючого органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-Технології" до державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позов повністю.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин