Справа № 2а-14421/11/1370
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2012-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2012 р. № 2а-14421/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Карпяк О.О.

при секретарі Голуб О.Є.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача 1 ОСОБА_2

від відповідача - 2 не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом

ТзОВ "Профігруп Україна"
до Львівська митниця Державної митної служби України Головне управління Державного казначейства України у Львівській області
про про скасування рішення і картки відмови, стягнення надмірно сплачених коштів ,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профігруп Україна»звернулось до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці, Головного управління Держаної казначейської служби України у Львівській області про визнання недійсною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №209040000/1/00100 від 02.08.2011 року, визнання недійсним та скасування рішення про визначення митної вартості товарів №209000006/2011/800114/2 від 02.08.2011 року, стягнення з Держаного Бюджету України 14803,67 грн. надмірно сплаченого мита, 116216,69 грн. надмірно сплаченого податку на додану вартість та 5616 грн. витрат за зберігання товару, зобовязання вчинити дії.

Стосовно вимог позивача про зобовязання відповідача 1 здійснити митне оформлення товару №1 за кодом № та товару №4 за кодом № за митною вартістю, визначеною відповідно до методу №1 за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), то вказані позовні вимоги позивачем виключені згідно заяви від 15.03.2012 року, яка відповідно до вимог ст. 137 КАС України долучена до матеріалів справи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при визначенні заявленої митної вартості товарів позивач виходив з умов контракту та специфікації №1 від 01.07.2011 року та вартості послуг на доставку товару, застосовуючи при цьому метод №1 метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Відповідно до вимог ч.2 ст.266 МК України, вказаний метод є основним. Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем відповідачу 1 були надані всі необхідні документи, подання яких передбачено п.7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою КМ України №1766 від 20.12.2006 ркоу а саме: контракт, специфікацію №1 до контракту, копію прайс листа на товар, копія розрахунку собівартості виробника на комплект товару, копія комерційної пропозиції виробника, копія листа асоціації виробників та продавців віконної та дверної фурнітури, копію інвойсу, копія ВМД країни експортера, копія договору з перевізником, копія рахунку та довідки про суму транспортних витрат з місця завантаження до місця вивантаження тощо. Позивач вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач 1 незаконно, необґрунтовано та без жодних на те підстав здійснив коригування митної вартості товару №1 за кодом № та товару №4 за кодом № та визначив таку за методом №6 (резервний метод). У звязку з такими рішеннями митного органу, було збільшено митну вартість товарів ,відтак позивач вважає, що ним надмірно сплачено до бюджету митних платежів в розмірі 131020,36 грн. та він додатково поніс витрати в розмірі 5616 грн. у звязку з перебуванням товарів під митним контролем на складі тимчасового зберігання в період з 23.07.2011 року по 11.08.2011 року. Вважає, що відповідачем 1 при відмові у визначенні митної вартості товарів за методом №1 жодним чином не було зазначено обставин, що виключають використання першого методу та не було встановлено обставин, які згідно ст. 267 МК України унеможливлюють визначення митної вартості товару за першим методом, відповідач 1 не зазначив, що саме викликає сумніви в достовірності відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості та в чому такі сумніви полягають. Тому позивач вважає, що у відповідача 1 не було жодних правових підстав відмовляти позивачу у визначенні митної вартості товару №1 та товару №4 за методом №1 та здійснювати коригування митної вартості вказаного товару за методом №6.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити.

Позиція відповідача 1 Львівської митниці викладена у письмових запереченнях на позов від 19.01.2012 року №13/19-744 та обґрунтовується тим, що поданих позивачем документів було недостатньо для підтвердження заявленої митної вартості товарів, тож на підставі ст. 265 МК України у відповідності до якої митний орган має право упевнитися в достовірності і точності будь якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей визначення митної вартості та на підставі п.11 Порядку №1766 посадовою особою відділу контролю митної вартості та номенклатури було вчинено записи на декларації митної вартості про необхідність подання додаткових документів, а саме: висновку експертних організацій щодо якісних та вартісних характеристик товару, інформації зовнішньоекономічних організацій щодо вартості задекларованих товарів. Декларантом було додатково надано такі документи: загальний прайс лист, калькуляція виробництва товарів, експортна ВМД країни відправлення, платіжне доручення про здійснення попередньої оплати. При розгляді наданих додаткових документів виявлено, що калькуляція виробництва товарів носить узагальнений характер і не дає можливості визначити собівартість конкретного артикулу товару, кожен з яких має свій рівень вартості; наданий додаток до протоколу №4 від 17.03.2011 року містить план заходів та завдання на 2011 рік, тому наведений у ньому рівень вартості фурнітури не може бути прийнятий до уваги. При цьому, позивачем не надано висновку експертних організацій щодо якісних та вартісних характеристик товару на вимогу митниці. Зважаючи на те, що метод визначення митної вартості №1 не міг бути застосований до імпортованого позивачем товару при наявній невідповідності заявленої митної вартості товарів наявній у Львівської митниці цінової інформації та неподання додаткових документів на її підтвердження, посадові особи Львівської митниці відповідно до ст..266 МК України провели консультації з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог ст..268 і 269 МК України. Оскільки в ході консультацій декларантом не надано інформації про митне оформлення ідентичних товарів,відтак посадові особи Львівської митниці не мали змоги застосувати метод визначення митної вартості №2. На момент перевірки заявленої позивачем митної вартості товарів були відсутні митні оформлення подібних товарів які б співпадали по асортименту продукції, а відомі та документально не підтверджені їх фізичні характеристики, якість та репутація даної продукції на ринку на протязі 90 днів до моменту прийняття рішення про визначення митної вартості товарів. Відтак відповідач 1 стверджує про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів №3. Метод визначення митної вартості товарів №4 не був застосований, оскільки на момент визначення заявленої позивачем митної вартості було відсутнє документальне підтвердження про ціну одиниці товару, що були продані на території України, з поправкою положень ч.2,3 ст. 271 МК України. Метод визначення митної вартості №5 не був застосований, оскільки відсутнє документальне підтвердження щодо витрат, які включаються в ціну товарів відповідно до ст. 267 МК України. За таких обставин вказують, що оскаржувані рішення прийняті ними правомірно, обґрунтовано.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях на позов, просить відмовити у задоволенні позов у повному обсязі.

Відповідач 2 явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, письмових пояснень чи заперечень на позов не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, що підтверджується розпискою (а.с.95).

Повний текст постанови виготовлений і підписаний 27 березня 2012 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Відповідно до контракту №711 від 01.07.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «VORNE PENCERE KAPI SISTEMLERI PAZARLAMA DIS TICARET LTD.STI»(Турція) продає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Профігруп Україна» купляє продукцію в асортименті, обсягах і по цінах, вказаних у специфікації №1, яка є невідємною частиною контракту.

Також, 04.07.2011 року між позивачем, як клієнтом, та ТОВ «Бей-Транс», як експедитором, було укладено договір доручення на надання транспортно-експедиторських послуг (надалі - договір доручення), згідно умов якого експедитор зобов'язався виконати і організувати виконання послуг по доставці вантажу, пов'язаних з перевезенням вантажу, а позивач оплатити надані послуги згідно з виставленим рахунком по ціні, вказаній в заявці, що є невід'ємною частиною договору.

22.07.2011 року відбулася перша поставка продукції. Для митного оформлення поставленого товару позивачем відповідачу 1 була надана вантажна митна декларація №209040000/2011/004677 (надалі ВМД від 22.07.2011 року), згідно якої було задекларовано наступний товар:

- товар №1 (фурнітура та елементи кріплення торгівельної марки «Ворне»з недорогоцінних металів, що використовуються для вікон з поворотною та поворотно відкидною стулкою)- товар за кодом №(графа 33), вага брутто 15974 кг(графа 35), вага нетто 15682 кг(графа 38), ціна товару 333 546,98 грн.(графа 42);

- товар №2 (кріпильні елементи, призначені для постійного встановлення на вікнах і дверях) - товар за кодом №(графа 33), вага брутто 130 кг(графа 35), вага нетто 116 кг(графа 38), ціна товару 6 872,75 грн. (графа 42);

- товар №3 (фурнітура та елементи кріплення з недорогоцінних металів, призначені для встановлення у двері будівель) - товар за кодом №(графа 33), вага брутто 681 кг(графа 35), вага нетто 652 кг(графа 38), ціна товару 14788,12 грн. (графа 42);

- товар №4 (кронштейни та петлі з недорогоцінних металів загального призначення, використовуються в меблях, дверках шаф, вікнах та дверях) - товар за кодом №(графа 33), вага брутто 3106 кг(графа 35), вага нетто 3037 кг(графа 38), ціна товару 122487,46 грн. (графа 42).

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем відповідачу 1 були надані документи: контракт №711 від 01.07.2011 року та специфікацію №1 до вказаного контракту, копію прайс - листа на товар, затверджений торгово-промисловою палатою Туреччини, копія розрахунку собівартості виробника на комплект товару; копія комерційної пропозиції виробника; копія листа асоціації виробників та продавців віконної та дверної фурнітури; копія рахунку-фактури (інвойс) №004613/004614 від 14.07.2011 р.; копія ВМД країни експортера; копія договору з перевізником; копія рахунку та копія довідки про суму транспортних витрат.

На підставі п.11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затверджений Постановою КМ України від 20.12.2006 року №1766 (далі Порядок №1766), посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості здійснила запис про необхідність подання додаткових документів, а саме: висновку експертних організацій щодо якісних та вартісних характеристик товару, інформації зовнішньоекономічних організацій щодо вартості задекларованих товарів (а.с.18).

Позивачем будо надано відповідачу 1 додатково такі документи: загальний прайс лист, калькуляцію виробництва товарів, експортну ВМД країни відправлення, платіжне доручення про здійснення попередньої оплати (а.с.18).

Відповідно до статті 259 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до статті 260 Митного кодексу України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Порядок визначення митної вартості товарів поширюється на товари, які переміщуються через митний кордон України. Для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 265 Митного кодексу України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості. Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Відповідно до п.2. Постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 № 339 "Про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом шляхом: 1) проведення: перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, згідно з Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. N 1766 (Офіційний вісник України, 2006 р., N 51, ст. 3417); усного опитування посадових осіб підприємств і громадян, а також консультацій з декларантом з метою обміну інформацією, що стосується певної зовнішньоекономічної операції та впливає на митну вартість товарів; митного огляду товарів для визначення характеристик, які впливають на рівень їх митної вартості; 2) співставлення рівня заявленої митної вартості товарів з: рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів; 3) застосування інших передбачених Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи форм контролю. Послідовність дій посадових осіб митного органу під час здійснення передбаченого цим пунктом контролю та оформлення результатів такого контролю визначається Держмитслужбою.

Митним органом, крім перевірки поданих до митного оформлення документів, відповідно до Постанови КМУ № 339 від 09.04.2008 року «Про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів»також здійснювалось порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено. В результаті цієї перевірки встановлено, що задекларована вартість була нижча ніж рівень митної вартості товарів, які співпадають по опису та коду згідно УКТЗЕД, митне оформлення яких вже здійснено, та нижча за рівень цін на такі товари, відповідно до наявної у Львівській митниці інформації (а.с.87-92).

Відповідно до ст. 264 МК України, у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 11. Постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 "Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження" із змінами і доповненнями, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у графі "Для відміток митного органу". Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини. Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Відповідно до п.14 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 "Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження" із змінами і доповненнями, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 266 МК України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного. Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Як вказує відповідач 1, при розгляді наданих позивачем додаткових документів виявлено, що калькуляція виробництва товарів носить узагальнений характер і не дає можливості визначити собівартість конкретного артикулу товару, кожен з яких має свій рівень вартості; наданий додаток до протоколу №4 від 17.03.2011 року містить план заходів та завдання на 2011 рік, тому наведений у ньому рівень вартості фурнітури не може бути прийнятий до уваги. При цьому, позивачем не надано висновку експертних організацій щодо якісних та вартісних характеристик товару на вимогу митниці. Зважаючи на те, що метод визначення митної вартості №1 не міг бути застосований до імпортованого позивачем товару при наявній невідповідності заявленої митної вартості товарів наявній у Львівської митниці цінової інформації та неподання додаткових документів на її підтвердження, посадові особи Львівської митниці відповідно до ст..266 МК України провели консультації з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог ст..268 і 269 МК України. Оскільки в ході консультацій декларантом не надано інформації про митне оформлення ідентичних товарів, відтак посадові особи Львівської митниці не мали змоги застосувати метод визначення митної вартості №2. На момент перевірки заявленої позивачем митної вартості товарів були відсутні митні оформлення подібних товарів які б співпадали по асортименту продукції, а відомі та документально не підтверджені їх фізичні характеристики, якість та репутація даної продукції на ринку на протязі 90 днів до моменту прийняття рішення про визначення митної вартості товарів. Відтак відповідач 1 стверджує про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів №3. Метод визначення митної вартості товарів №4 не був застосований, оскільки на момент визначення заявленої позивачем митної вартості було відсутнє документальне підтвердження про ціну одиниці товару, що були продані на території України, з поправкою положень ч.2,3 ст. 271 МК України. Метод визначення митної вартості №5 не був застосований, оскільки відсутнє документальне підтвердження щодо витрат, які включаються в ціну товарів відповідно до ст. 267 МК України.

Застосовуючи послідовно методи визначення митної вартості та при відсутності можливості застосування методів 1-5, посадовими особами відповідача в силу ст. 273 МК України визначено митну вартість на імпортований позивачем товар з використанням резервного методу.

Львівською митницею розглянуто митну декларацію, товаросупровідні та інші документи, подані позивачем до ВМД 209040000.2011.004677 та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №209040000/1/00100 з причин неправильного заповнення графи ВМД 12,22, 45,46,47 та В, чим порушено вимоги наказу ДМСУ від 09.07.1997 року №307, Постанову КМ України 1766 від 20.12.2006 року.

02.08.2011 року Львівською митницею винесено рішення про визначення митної вартості товарів №209000006/2011/800114/2, відповідно до якого відповідачем 1 проведено коригування митної вартості.

Таким чином, у разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості або наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, при самостійному визначенні митної вартості товару митний орган враховує наявні в нього відомості в тому числі і цінову інформацію. Позивачем на вимогу митного органу додаткові документи не подавались, рівень заявленої митної вартості товарів значно нижчий ніж рівень митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, та нижчий за рівень цін на такі товари, відповідно інформації, наявній у Львівській митниці що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з бази (а.с.87-92), що й стало підставою для самостійного визначення Львівською митницею митної вартості товарів.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Докази, надані позивачем, не підтвердили підставність позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобовязані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що позивачем зроблено не було.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 02.08.2011 року №209040000/1/00100 та рішення Львівської митниці про визначення митної вартості товарів № 209000006/2011/800114/2 від 02.08.2011 року є необґрунтованими та безпідставними та до задоволення не підлягають. Інші позовні вимоги про стягнення на користь позивача з державного бюджету України 14803,67 грн. надмірно сплаченого мита, 116216,69 грн. надмірно сплаченого податку на додану вартість та 5 616,00 грн. витрат за зберігання товару, мають похідний від перших вимог характер, а, відтак, підстав для задоволення інших позовних вимог немає. При цьому суд також враховує положення ст. 264 МК України, відповідно до якої додаткові витрати, що виникли у декларанта у зв'язку з уточненням заявленої ним митної вартості або поданням митному органу додаткової інформації, несе декларант.

Таким чином, перевіривши обставини передбачені ч.3 ст.2 КАС України, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, такі належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 71, 86, 94, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України:

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна