Справа № 369/9217/16-а
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/9217/16-а
Провадження № 2-а/369/607/16
ПОСТАНОВА

іменем України

06.12.2016 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Дуплій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 03 серпня 2016 року він звернувся з заявою до сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. При цьому ним додано всі необхідні документи та вказаний орієнтовний розмір бажаної земельної ділянки, цільове призначення. Також вказав, що земельної ділянки вказаного призначення безоплатно не отримував. Рішеннями сільської ради йому було відмовлено. Вважає вказані підстави надуманими, необґрунтованими, безпідставними, та порушують його право на отримання земельної ділянки.

Просив суд скасувати рішення Хотівської сільської ради Києво-Святошинського районного суду Київської області №44/37 від 25 серпня 2016 року; зобовязати Хотівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою; стягнути з сільської ради витрати на правову допомогу в розмірі 4 640 грн. та витрати по сплаті судового збору 1 102,40 грн; здійснити судовий контороль за виконанням судового рішення.

При розгляді справи позивачем уточнювались вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов.

У судовому засіданні представник Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області проти позову заперечував, подав суду письмові заперечення. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 проти доводів позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, де суди перевіряють, чи прийнятті вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, при цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

При розгляді справи судом встановлено, що 05 серпня 2016 року до Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області надійшло клопотання ОСОБА_1 в порядку ст. 118, 121 ЗК України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд, орієнтовного розміру 0,25га в межах с. Хотів. До заяв додано графічний матеріал із зазначеною бажаною земельною ділянкою.

Рішеннями Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №44/37 від 25 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні вищевказаної заяви, оскільки сільською радою прийнято рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки іншим громадянам.

Відповідно до ст. 118 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, законом визначені вимоги до заяви, яка подається у відповідний орган, про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки. З поданих позивачем заяви вбачається, що в ній визначено бажане цільове призначення земельної ділянки, її розмір, а також графічні матеріали із конкретним бажаним місцем розташування. Підстави для відмови в задоволенні таких заяв чітко встановлені законом. Рішенням про відмову в задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту з-підстав надання дозволу на складання проекту землеустрою іншому громадянину, прийнято з порушенням вимог чинного земельного кодексу, право щодо пріоритетності відведення земельної ділянки не вирішується на даній стадії, тому таке мотивування є неправомірним.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №99/30 від 26 лютого 1998 року надано додатково ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0397 га для обслуговування житлового будинку по вул. Богомольця, 9 в с. Хотів, 0,0106 га для ведення особистого селянського господарства. Передано безоплатно у власність земельну ділянку розміром 0,2397га та 0,1060 га ОСОБА_3

11 березня 1998 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, ІІ-КВ №083570.

На даний час власником земельної ділянки по вул. Богомольця, 9 в с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області є ОСОБА_2, що підтверджено договором дарування земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, де суди перевіряють, чи прийнятті вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд приходить до висновку, про необхідність відмови у позовних вимогах позивача, у звязку з відсутністю підстав для задоволення позову у обраний ним спосіб, оскільки відповідно до приписів частини першої статті 2 КАС України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів. В той же час суду не було надано відповідних доказів про порушення прав позивача оспорюваним рішенням, і в чому таке порушення виявилося. Натомість судом встановлено, що право власності на дану земельну ділянку виникло у ОСОБА_3 у 1998 році. А скасування оскаржуваного рішення ради не відновить права позивача ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та порушить право власника даної земельної ділянки ОСОБА_2, яке відповідно до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним.

Посилання позивача, що в публічній кадастровій карті відсутні відомості про передачу цієї земельної ділянки у власність, суд до уваги не бере. Оскільки виникнення права власності на земельну ділянку не ставилось в залежність від наявності даної інформації в Публічній кадастровій карті. При цьому, суд враховує, що право власності виникло ще в 1998 році.

Суд також зазначає, що згідно з ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. З КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Викладені висновки кореспондуються із нормами п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 17 КАС України. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

У даному випадку, позивачем крім загальних посилань, не надано жодних належних доказів, в розумінні ст.70 КАС України, порушення особистих прав у спірних правовідносинах, як і не наведено обґрунтованих мотивів, яким чином оскаржувані рішення відповідача породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діє в межах своєї компетенції, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Відповідно до ст.. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, то не підлягають до задоволення вимоги про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.71, 159, 160, 161, 163, 172, 177 ст.ст.158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення та зобовязання вчинити дії відмовити.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя