Справа № 335/13297/16-а
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

(в порядку скороченого провадження)
26 грудня 2016 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій та розпорядження протиправними, зобовязання вчинити певні дії,
06.12.2016ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій та розпорядження протиправними, зобовязання вчинити певні дії, в якому просила визнати протиправними дії та розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя від 18.10.2016 у розгляді заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя починаючи з 16.09.2016 призначити та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі міста Запоріжжя надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 27.10.1992 по 15.09.2016 працювала суддею в судах Запорізької області, з 16.09.2016 вийшла у відставку. 19.09.2016 вона звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Розпорядженням відповідача від 18.10.2016 їй було призначене вказане утримання у розмірі 86% від суддівської винагороди починаючи з 16.09.2016. Вважає, що відповідач не вірно визначив розмір грошового утримання, оскільки до її стажу не врахував половину періоду її навчання на денному відділенні юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І. Мечнікова, а тому розмір щомісячного довічного грошового утримання має складати 90% від суддівської винагороди. Посилаючись на Закон України «Про судоустрій і статус суддів», постанову КМУ № 865 від 03.09.2005 просила суд задовольнити її позовні вимоги.
Ухвалою від 7 грудня 2016 р. у даній справі відкрито скорочене провадження.
23.12.2016 від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких відповідач зазначив про необґрунтованість позовних вимог, оскільки чинне законодавство не передбачає проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання понад 86%. Вказав, що відповідачем правомірно не було зараховано до стажу строк навчання, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді був достатнім для виходу у відставку. Просив у задоволенні позову відмовити.
Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З наданої трудової книжки позивача випливає, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 27.10.1992 по 23.08.1999 працювала на посаді судді Запорізького районного суду Запорізької області, з 25.08.1999 по 11.10.2001 на посаді судді Запорізького обласного суду, з 11.10.2001 по 15.09.2016 на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області. 15.09.2016 позивача виключено зі складу суддів Апеляційного суду Запорізької області у звязку з відставкою (арк. справи 2934).
Відповідно до подання в.о. голови Апеляційного суду Запорізької області від 16.09.2016 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 08-02, стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 складає 26 років 03 місяці 16 днів (арк. справи 14).
З наданих суду матеріалів випливає, що ОСОБА_1 звернулась до УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання, яке їй було призначено у розмірі 86% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (суддівської винагороди).
За приписами ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015р. № 192-УІІІ, та рішення КСУ від 08.06.2016р. № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016, підставою для здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання є лише факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Розпорядженням УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя № 813193 від 18.11.2016 (а не від 18.10.2016 як вказує позивач у позовній заяві) з 18.11.2016 позивачеві було проведено перерахунок через зміну надбавки, за яким до стажу судді зараховано період роботи позивача 23 роки 10 місяців 19 днів.
01.12.2016 ОСОБА_1 звернулася до УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці та надала довідку про суддівську винагороду від 01.12.2016 № 07-50/125 Апеляційного суду Запорізької області.
Відповідно до наданої заяви відповідачем з 19.09.2016 проведено перерахунок довічного грошового утримання судді, про що прийнято розпорядження від 06.12.2016 № 813193. За змістом цього розпорядження позивачеві зараховано загальний стаж судді 23 роки 10 місяців 19 днів.
При цьому, відповідач при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці встановив його розмір 86% від розміру суддівської винагороди за посадою, яку обіймала позивач, взявши для розрахунку тільки стаж роботи на посаді судді, не зарахувавши календарний період у вигляді половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова.
Суд дійшов висновку про протиправність вказаних дій відповідача, виходячи з такого.
Частиною третьою статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі Закон № 2453) у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213), чинного на час виходу позивача у відставку 15.09.2016, встановлювалось, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Проте, пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016 за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) положення частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
У пункті 3 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у статті 141 Закону № 2453 до внесення змін Законом № 213, тобто у редакції Закону № 192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).
З наведеного вбачається, що до визначеного у Законі № 2453 порядку нарахування щомісячного довічного грошового утримання внесено зміни Законом № 213, якими зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів та виключено положення про можливість здійснення його перерахунку.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що при зменшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 80 до 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також при виключенні положення, згідно з яким за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки від розміру його заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відбулося зниження рівня матеріального забезпечення судді у відставці і як наслідок - гарантій незалежності такого судді, що може впливати на здійснення справедливого правосуддя та реалізацію права кожного на захист судом. Виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у звязку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів. Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (пункти 5, 7 мотивувальної частини) при розгляді питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону № 2453.
Таким чином, положення частини третьої статті 141 Закону № 2453 у редакції Закону № 213 звужує зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечить частині першій статті 55, частині першій статті 126 Основного Закону України.
При цьому, Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».
Відповідно до статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відтак, положення ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на які посилається відповідач, є такими, що втратили чинність з 08.06.2016.
Відповідно до пункту 5 вищезазначеного рішення Конституційного Суду України, це рішення має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.
Таким чином, у даному випадку при вирішенні спору слід виходити з того, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
При цьому, згідно з пунктом 3.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, у постанові від 01.07.2014 у справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.
Своєю чергою, Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).
З досліджених в судовому засіданні документів суд встановив, що стаж роботи позивача на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 26 років 3 місяців 16 днів, з урахуванням половини строку навчання позивача на денному відділенні юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І. Мечнікова.
Маючи стаж судді більше ніж 26 років, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 16 вересня 2016 року, в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (суддівської винагороди) без обмеження граничного розміру.
Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 86% на 90% від грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача період, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, порушив Конституцію України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними при призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Порушені права позивача у цій частині підлягають поновленню шляхом зобовязання відповідача з 16.09.2016 призначити та здійснити виплату позивачеві щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням вже виплачених позивачеві сум грошового утримання.
В цей же час, зазначаючи вимогу про визнання протиправним розпорядження відповідача від 18.10.2016, позивачем не враховано, що фактично прийняття розпорядження мало місце 18.11.2016 і це розпорядження стосувалось перерахунку вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Враховуючи, що предметом позову є дії відповідача саме щодо призначення цього утримання у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, то вказане розпорядження в межах спірних відносин не має юридичного значення. Суд зазначає, що на виконання даного рішення відповідач має привести розмір призначеного щомісячного довічного грошового утримання у відповідність до цієї постанови, і вже виходячи з цього розміру здійснювати відповідні перерахунки при настанні обставин, що їх обумовлюють (підвищення розміру суддівської винагороди працюючим суддям, підвищення розміру надбавок тощо). Отже, у цій частині позовних вимог позивачеві слід відмовити.
Враховуючи положення статті 94 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню 551,20 грн. судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача, подати у місячний строк з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 167, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді виходячи зі стажу її роботи 23 роки 10 місяців 19 днів.
Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя здійснити з 16 вересня 2016 року призначення та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням виплачених з вказаної дати сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м. Запоріжжя.
Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя надати звіт про виконання постанови у місячний строк з моменту набрання законної сили.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 26 грудня 2016 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя А.В. Шалагінова