Справа № 809/1449/16
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа № 809/1449/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Галтрейд ІФ

до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.10.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Галтрейд ІФ (надалі позивач, ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі відповідач, ГУ ДФС в Івано-Франківській області), в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.10.2016 року № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржені податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на висновках, зроблених в акті планової виїзної документальної перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року, які не відповідають фактичним обставинам справи та нормам податкового законодавства. Зокрема, позивач посилається на те, що перевіркою зроблено необґрунтований висновок про відсутність господарських операцій між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та його контрагентами: Товариством з обмеженою відповідальністю «Ваші продукти» (надалі ОСОБА_3 «Ваші продукти»), Товариством з обмеженою відповідальністю «Век-Тор» (надалі ОСОБА_3 «Век-Тор»), Товариством з обмеженою відповідальністю «Фан-Чай» (надалі ОСОБА_3 «Фан-Чай») в період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, оскільки для перевірки відповідачу було надано всі необхідні первинні документи в підтвердження виконання договору дистрибуції № 14 від 02.11.2012 року, договору купівлі-продажу товарів № 41 від 19.03.2012 року, договору поставки ВТ 0235/13 від 05.08.2013 року, та права позивача на формування податкового кредиту по вказаних операціях. ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» вважає, що посилання відповідача в акті виїзної документальної перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року на обставини про реальний час здійснення операцій, відсутність трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, транспортних засобів, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання зобовязань за відповідними договорами контрагентами позивача, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки жодним чином не спростовують факт здійснення господарських операції позивача з вказаними контрагентами. ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» на підтвердження реальності виконання господарських операцій з ОСОБА_3 «Ваші продукти», ОСОБА_3 «Век-Тор», ОСОБА_3 «Фан-Чай» під час перевірки надало контролюючому органу усі первинні бухгалтерські документи, які складені з дотриманням вимог статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, однак відповідач протиправно не врахував їх при складанні акту перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року. При цьому, позивач також зазначив, що ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» не може нести відповідальність за негативні наслідки господарської діяльності контрагентів, неналежного ведення його контрагентами податкового обліку, несплати податків до бюджету, за умови добросовісності його як платника податків, та відповідності вказаних господарських операцій діловій меті товариства. Таким чином, на думку ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ», висновки відповідача, які вказані в акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року, є необґрунтованими, незаконними, а тому податкові повідомлення-рішення від 20.10.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 належить скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, наведених в письмовому запереченні № 967/09-19-10-02/10 від 24.11.2016 року. Зокрема, відповідач в акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року вказав, що позивачем за період 2013-2014 роки безпідставно включено до складу витрат вартість придбаних послуг, по яких встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з такими ризикованими субєктами господарювання як ОСОБА_3 «Ваші продукти», ОСОБА_3 «Век-Тор» та ОСОБА_3 «Фан-Чай». Так, до перевірки були представлено відповідні договори, укладені ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» з вищевказаними контрагентами, та накладні, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, окремі копії висновків державної санітарно-епідемілогічної експертизи щодо виконання вказаних договорів. Однак, у всіх випадках відсутні відрядження керівника на підписання таких договорів, сертифікати відповідності, в яких мали би бути зазначені висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, та інформація про розвантаження, складування та зберігання товарів. Окрім цього, по контрагенту ОСОБА_3 «Век-Тор» ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві направлено акт «Про неможливість проведення зустрічної звірки ОСОБА_3 «Век-Тор» щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ «ТОРГОВЕЛЬНИЙ ДІМ «ХЕППІ ТРЕЙД» за період з 01.01.2014 по 31.01.2014», якою встановлено, що відповідно до АС «Податковий Блок» стан платника податків 9 направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням, а також встановлено відсутність обєктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг), внаслідок чого операції з поставки товарів на адреси покупців, визнано без реального настання правових наслідків та недійсними. Щодо контрагента позивача ОСОБА_3 «Фан-Чай», то представник відповідача зазначила, що Знамянською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області направлено «Податкову інформацію» по ОСОБА_3 «Фан-Чай» від 15.05.2015 № 12/11-22-22/38039225 про неможливість проведення зустрічної звірки ОСОБА_3 «Фан-Чай» по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за грудень 2013 року, січень-квітень 2014 року, та акт про неможливість проведення зустрічної звірки та податкова інформація, в якій вказується, що ТОВ «Чайна-Сіті» - основний контрагент-постачальник ОСОБА_3 «Фан-Чай» в грудні 2013 року, січні-квітні 2014 року, внесено до АІС «Субєкти фіктивного підприємництва». Окрім цього, представник відповідача вказала, що відповідно до ухвали Соломянського районного суду від.05.07.2016 року по справі № 1-кс/760/8530/16 по досудовому розслідуванню кримінального правопорушення, встановлено, що група осіб здійснювала реєстрацію ряду підприємств, що входять до складу «конвертаційного центу», з метою прикриття своєї незаконної діяльності щодо вчинення фінансово-господарських операцій, в тому числі використовувала реквізити ОСОБА_3 «Фан-Чай». На підставі наведеного ГУ ДФС в Івано-Франківській області дійшла висновку, що вищезазначені контрагенти-постачальники ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» не могли фактично здійснювати господарські операції, а тому позивач безпідставно відобразив в податковому обліку придбання товарів за операціями, які фактично не відбулися, а лише відображені на первинних документах. Як наслідок, ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» занизило податок на прибуток в сумі 245258 грн. та завищило податковий кредит в сумі 260815 грн. Окрім цього, в ході проведення перевірки встановлено, що в листопаді 2014 року ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» провело коригування податкового кредиту по ПДВ в сумі 5555 грн., однак позивач в податковому обліку не відобразив проведене коригування, в результаті чого завищив податкове зобовязання за листопад 2014 року в сумі 5555 грн. Таким чином, представник відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято правомірно. Просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Галтрейд ІФ» зареєстроване 04.11.2010 року як юридична особа, ідентифікаційний код 37183681, місце знаходження: 76018, Івано-Франківська область, вулиця Промислова, будинок 29/Г, кімната 12. ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» перебуває на податковому обліку в ДПІ в м. Івано-Франківську. Вказані обставини викладені в акті перевірки позивача № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року, й не заперечуються сторонами.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 15.08.2016 року № 964 та № 965 (том 9, а.с. 51-52), заступником начальника відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_4 та головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_5, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання та наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області № 754 від 05.08.2016 року (том 9, а.с. 47) проведена планова виїзна документальна перевірка ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року. Перевірка проводилася з 16.08.2016 року по 27.09.2016 року, оскільки на підставі наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області № 888 від 13.09.2016 року термін перевірки було продовжено з 14.09.2016 року на 10 робочих днів (том 9, а.с. 50).

За наслідками проведеної перевірки складено акт за № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року (том 1, а.с. 36-94), згідно висновків якого ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» допущено порушення:

- підпункту 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.1.1, 138.10.2, пункту 138.1, 138.2, 138.4, 138.10 статті 138, підпункту139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 44 статті 44 Податкового кодексу України (надалі ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 245258 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 199959 грн., за 2014 рік в сумі 45299 грн.;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, 198.2 статті 198, пункту 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобовязання за листопад 2014 року в сумі 5555 грн. та завищено податковий кредит в період: січень-грудень 2013 року, січень-вересень 2014 року в сумі 260815 грн., і як наслідок донараховано податок на додану вартість на загальну суму 266370 грн.

Позивач не погоджуючись з актом планової виїзної документальної перевірки ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року за № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року, направив відповідачу 07.10.2016 року заперечення на даний акт (том 1, а.с. 15-17).

ГУ ДФС в Івано-Франківській області листом № 2808/10/09-19-14-01-19 від 18.10.2016 року направила ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» відповідь на вказане заперечення від 07.10.2016 року (том 1, а.с. 18-20).

На підставі вищевказаного акту перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року, відповідачем 20.10.2016 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 201186 грн., з яких 160948 грн. за основним зобовязанням та 40238 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1, а.с. 21);

- № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 306573 грн., з яких 245258 грн. за основним зобовязанням та 61315 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1, а.с. 22).

Позивач в позовній заяві не оспорює підстави та порядок проведення даної перевірки. Обставин порушення чинного законодавства, підстав та порядку її проведенні судом не встановлено.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті та інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до норм п. 135.1 та 135.4 ст. 135 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг. Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до положень п. 135.2 ст. 135 цього Кодексу, доходи, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Правове поняття «витрат» в податковому законодавстві визначено в п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а саме: витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.6 ст. 138 Кодексу передбачено, що собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

При цьому, відповідно до положень абзацу 1 п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 150.1 ст. 150 ПК України передбачено, якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення. Від'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню, не враховується для цілей абзацу першого цього пункту та відшкодовується за рахунок доходів, отриманих у майбутніх податкових періодах від такої діяльності.

Згідно п. 152.1 ст. 152 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу. При цьому, в розумінні ст. 149 цього кодексу, податковою базою для цілей цього розділу визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Таким чином, для перевірки правильності нарахування та сплати позивачем податку на прибуток підприємств за спірний період, необхідно встановити правильність визначення платником своїх доходів та витрат в їх грошовому вираженні. При цьому, необхідною умовою для встановлення факту отримання платником доходу та понесення витрат, є їх підтверджується відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з акту перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року, відповідач встановив, що за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» було зареєстровано витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування в сумі 55367493 грн. Однак перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області встановило їх завищення в сумі 1304075 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 1052415 грн., за 2014 рік в сумі 251660 грн.

До таких висновків відповідач дійшов на підставі аналізу фінансово-господарських операцій ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» з його контрагентами - ОСОБА_3 «Ваші продукти», ОСОБА_3 «Век-Тор» та ОСОБА_3 «Фан-Чай».

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг, які відповідно до п. 185.1 ст. 185 цього Кодексу є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (абз. 2).

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України, в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж Статті, є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно пунктів 200.2 та 200.3 ст. 200 цього Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 цієї ж статті, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як передбачено п. 200.6 ст. 200 ПК України, платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу (надалі ГК) України господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 19 серпня 1999 року № 996-XIV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Статтею 1 цього ж Закону передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, з огляду на зміст вказаних норм податкового закону, підставою для формування податкового кредиту, є саме наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, та здійснення господарських операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності з метою досягнення господарської мети.

Як вбачається з акту планової перевірки від 04.10.2016 року, відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість за листопад 2014 року в сумі 5555 грн., та завищення податкового кредиту в період: січень-грудень 2013 року, січень-вересень 2014 року, всього на загальну суму 260815 грн., і як наслідок донараховано податок на додану вартість в сумі 266370 грн.

Висновок контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» з його контрагентами - ОСОБА_3 «Ваші продукти», ОСОБА_3 «Век-Тор» та ОСОБА_3 «Фан-Чай» ґрунтується на доводах відповідача про безтоварний характер вказаних операцій. Висновок контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість за листопад 2014 року в сумі 5555 грн. стосується господарських операцій з ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор».

Досліджуючи обставини здійснення господарських операцій ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» з його контрагентами - ОСОБА_3 «Ваші продукти», ОСОБА_3 «Век-Тор» та ОСОБА_3 «Фан-Чай», та їх звязок з господарською діяльністю позивача, для встановлення правильності визначення обєкта оподаткування податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість, судом встановлено таке.

Між позивачем та ОСОБА_3 «Ваші продукти» був укладений договір дистрибуції № 14 від 02.11.2012 року, за яким ОСОБА_3 «Ваші продукти» зобовязувалося передати на умовах даного договору продукцію у власність ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ», а позивач зобовязувався надати послуги по дистрибуциї продукції, тобто закуповувати продукцію у відповідності з запланованим щомісячним обємом продаж, за власний рахунок приймати, зберігати, здійснювати дистрибюцуцію продукції на території дистрибуції у відповідності з цілями по дистрибуції, своєчасно оплачувати продукцію по відповідній ціні та виконувати інші вимоги, вказані в п. 8.2 даного договору (том 1, а.с. 133-135).

Вищевказаний договір вчинений в письмовій формі, підписаний представниками ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Ваші продукти», скріплений їх печатками, а, отже, є укладеним, і відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі ЦК) встановлює для сторін права та обовязки. Будь-яких доказів підписання вищевказаного договору невстановленими особами, скріплення його підробленими печатками, чи інших даних, які б викликали сумнів в достовірності цього правочину, відповідач суду відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства (надалі КАС) України не подав. Також суду не подано доказів визнання компетенним судом договору дистрибуції № 14 від 02.11.2012 року недійсним та застосування наслідків його недійсності.

В підтвердження виконання ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» договору дистрибуції № 14 від 02.11.2012 року позивачем подано належним чином оформлені податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на товар, а факт оплати за отриману продукцію підтверджується перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок TOB «Ваші продукти».

Так, в матеріалах справи наявні копії податкових накладних, які підтверджують господарські операцій за договором дистрибуції № 14 від 02.11.2012 року: від 01.02.2013 року за № 20-23 (том 1, а.с. 156-159); від 08.02.2013 року за № 64, 66 (том 1, а.с. 160-161); від 15.02.2013 року за № 100-101 (том 1, а.с. 162-163); від 22.02.2013 року за № 165-167 (том 1, а.с. 164-166); від 01.03.2013 року за № 27-28 (том 1, а.с. 167-168); від 11.03.2013 року за № 66-68 (том 1, а.с. 169-171); від 15.03.2013 року за № 142-144 (том 1, а.с. 172-175); від 22.03.2013 року за № 201-203 (том 1, а.с. 176-178); від 29.03.2013 року за № 244-247 (том 1, а.с. 179-182); від 05.04.2013 року за № 52-54 (том 1, а.с. 183-185); від 12.04.2013 року за № 103-106, № 108 (том 1, а.с. 186-190); від 19.04.2013 року за № 163-164 (том 1, а.с. 191-192); від 26.04.2013 року за № 219-221 (том 1, а.с. 193-195); від 03.05.2013 року за № 31 (том 1, а.с. 196); від 10.05.2013 року за № 65 (том 1, а.с. 197); від 17.05.2013 року за № 104-106 (том 1, а.с. 198-200); від 24.05.2013 року за № 153-154 (том 1, а.с. 201-202); від 03.06.2013 року за № 13-15 (том 1, а.с. 203-207); від 07.06.2013 року за № 65-70 (том 1, а.с. 208-213); від 14.06.2013 року за № 106-108 (том 1, а.с. 214-217); від 21.06.2013 року за № 159-161 (том 1, а.с. 218-220); від 27.06.2013 року за № 179, № 206-207 (том 1, а.с. 221-223); від 05.07.2013 року за № 37-39, № 41 (том 1, а.с. 224-227); від 12.07.2013 року за № 80-82 (том 1, а.с. 228-230); від 19.07.2013 року за № 119 (том 1, а.с. 231); від 26.07.2013 року за № 154-156 (том 1, а.с. 232-235); від 02.08.2013 року за № 24-26 (том 1, а.с. 236-238); від 09.08.2013 року за № 51-52 (том 1, а.с. 239-240); від 16.08.2013 року за № 100-102 (том 1, а.с. 241-243); від 23.08.2013 року за № 154-157 (том 1, а.с. 244-247); від 30.08.2013 року за № 206-209 (том 1, а.с. 248-250); від 30.08.2013 року за № 208 (том 2, а.с. 1); від 06.09.2013 року за № 34-36 (том 2, а.с. 2-4); від 13.09.2013 року за № 76-78 (том 2, а.с. 5-7); від 20.09.2013 року за № 116-119 (том 2, а.с. 8-11); від 27.09.2013 року за № 160-163 (том 2, а.с. 12-16); від 04.10.2013 року за № 34-38 (том 2, а.с.17-21); від 11.10.2013 року за № 79-82 (том 2, а.с.22-27); від 18.10.2013 року за № 117-120 (том 2, а.с. 28-32); від 25.10.2013 року за № 159, 163, 164 (том 2, а.с.33-35); від 01.11.2013 року за № 18-21, 25 (том 2, а.с.36-40); від 08.11.2013 року за № 66-68 (том 2, а.с. 41-43); від 15.11.2013 року за № 109-111, 113 (том 2, а.с.44-47); від 22.11.2013 року за № 159-165 (том 2, а.с. 48-54); від 29.11.2013 року за № 233-235 (том 2, а.с. 55-58); від 06.12.2013 року за № 40, 41, 43 (том 2, а.с.59-62); від 13.12.2013 року за № 84-86 (том 2, а.с.62-64); від 20.12.2013 року за № 134-135 (том 2, а.с. 65-66); від 24.01.2014 року за № 103-106 (том 2, а.с. 229-232); від 03.02.2014 року за № 3-5 (том 2, а.с. 233-235); від 07.02.2014 року за № 40 (том 2, а.с. 236-237); від 14.02.2014 року за № 66 (том 2, а.с. 238); від 24.02.2014 року за № 90 (том 2, а.с. 239); від 28.02.2014 року за № 109 (том 2, а.с. 240-241); від 07.03.2014 року за № 21 (том 2, а.с. 242); від 14.03.2014 року за № 53 (том 2, а.с. 243); від 21.03.2014 року за № 91 (том 2, а.с. 244); від 28.03.2014 року за № 125 (том 2, а.с. 245); від 04.04.2014 року за № 33 (том 2, а.с. 246-247); від 18.04.2014 року за № 87 (том 2, а.с. 248); від 25.04.2014 року за № 115 (том 2, а.с. 249-250); від 05.05.2014 року за № 4 (том 3, а.с. 1); від 12.05.2014 року за № 29 (том 3, а.с. 2-3); від 16.05.2014 року за № 66 (том 3, а.с. 4); від 23.05.2014 року за № 94 (том 3, а.с. 5); від 02.06.2014 року за № 6 (том 3, а.с. 6); від 06.06.2014 року за № 32 (том 3, а.с. 7-8); від 13.06.2014 року за № 59 (том 3, а.с. 9); від 20.06.2014 року за № 79 (том 3, а.с. 10); від 25.06.2014 року за № 94 (том 3, а.с. 11-12); від 04.07.2014 року за № 20 (том 3, а.с. 13); від 11.07.2014 року за № 42 (том 3, а.с. 14); від 18.07.2014 року за № 59 (том 3, а.с. 15); від 08.08.2014 року за № 17 (том 3, а.с. 16); від 15.08.2014 року за № 24 (том 3, а.с. 17); від 22.08.2014 року за № 32 (том 3, а.с. 18); від 05.09.2014 року за № 8 (том 3, а.с. 19); від 12.09.2014 року за № 18 (том 3, а.с. 20); від 19.09.2014 року за № 27 (том 3, а.с. 21).

Вказані вище податкові накладні підписані від ОСОБА_3 «Ваші продукти» ОСОБА_6, який згідно договору дистрибуції № 14 від 02.11.2012 року, даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є директором ОСОБА_3 «Ваші продукти» (том 9, а.с. 171-179).

Відповідач в акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року не заперечив факт реєстрації вказаних податкових накладених у звітних періодах 2013-2014 років.

Також представник позивача надала суду копії розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до вищевказаних податкових накладних (том 2, а.с. 67-76), видаткових накладних (том 2, а.с. 77-228; том 3, а.с. 22-57), товарно-транспортних накладних (том 3, а.с. 58-168), платіжних доручень (том 3, а.с. 169-241), акту звірки взаємних розрахунків між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Ваші продукти» за 2013 рік (том 3, а.с. 242-248), акту звірки взаємних розрахунків між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Ваші продукти» за період з січня 2014 року по листопад 2014 року (том 3, а.с. 249-250), акту звірки взаємних розрахунків між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Ваші продукти» за період з грудня 2014 року по січень 2015 року (том 4, а.с. 1), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 27.03.2014 року № 05.03.02-03/20915 (том 4, а.с. 2-3), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 27.03.2014 року № 05.03.02-03/20916 (том 4, а.с. 4-5), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 27.03.2014 року № 05.03.02-03/20917 (том 4, а.с. 6-7), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 27.03.2014 року № 05.03.02-03/20915 (том 4, а.с. 8-9), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 27.03.2014 року № 05.03.02-03/20916 (том 4, а.с. 10-11), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 25.06.2014 року № 05.03.02-03/41695 (том 4, а.с. 12-13), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 18.03.2014 року № 05.03.02-03/18203 (том 4, а.с. 14-15), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 18.03.2014 року № 05.03.02-03/18204 (том 4, а.с. 16-17), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 17.012.2013 року № 05.03.02-03/115067 (том 4, а.с. 18-19), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 22.01.2013 року № 05.03.02-03/2096 (том 4, а.с. 20-21), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 14.11.2013 року № 05.03.02-03/103492 (том 4, а.с. 22-23), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 03.09.2013 року № 05.03.02-03/79861 (том 4, а.с. 24-25), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 14.11.2013 року № 05.03.02-03/103492 (том 4, а.с. 26-27), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 22.01.2013 року № 05.03.02-03/2096 (том 4, а.с. 28-29), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 14.11.2013 року № 05.03.02-03/103494 (том 4, а.с. 30-31), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 17.09.2013 року № 05.03.02-03/84152 (том 4, а.с. 32-33), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 17.09.2013 року № 05.03.02-03/84152 (том 4, а.с. 34-35), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 10.10.2013 року № 05.03.02-03/1904 (том 4, а.с. 36-37), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 03.09.2013 року № 05.03.02-03/79861 (том 4, а.с. 38-39), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 17.09.2013 року № 05.03.02-03/84152 (том 4, а.с. 40-41), висновку державної санітарно-епідемілогічної експертизи від 17.09.2013 року № 05.03.02-03/84152 (том 4, а.с. 42-43).

В підтвердження в подальшому реалізації вказаної продукції третім особам позивачем подано суду копії видаткових накладних (том 6, а.с. 237-259; том 5, а.с. 1-250; том 7, а.с. 1-111).

Допитаний в судовому засіданні як свідок головний бухгалтер позивача ОСОБА_7, який займав дану посаду з 26.01.2011 року, зазначив, що доставлений товар отримували завідувачі складом ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ»: ОСОБА_8 (том 10, а.с. 105), ОСОБА_9 (том 10, а.с. 106), ОСОБА_10 (том 10, а.с. 106).

Представник позивача надала суду копії генеральних доручень ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» на отримання вказаними особами товарно-матеріальних цінностей у відповідності з товарно-транспортними накладними по договору дистрибуції № 14 від 02.11.2012 року (том 10, а.с. 113, а.с. 115-116, а.с. 119).

Вищевказані документи також були подані контролюючому органу під час проведення перевірки, що й не заперечувалося представниками відповідача в судовому засіданні.

В той же час, представники Головного управління ДФС в Івано-Франківській області в акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року зазначили про відсутність документів на відрядження керівника позивача для підписання вказаного договору дистрибуції № 14 від 02.11.2012 року з ОСОБА_3 «Ваші продукти».

Суд не може погодитися з вказаним твердженням відповідача з огляду на те, що діючим податковим законодавством не передбачено оформлення відряджень для підтвердження факту укладення договорів чи підписання бухгалтерських документів поза межами місцезнаходження платника податків. При цьому, податковим законодавством не передбачено заборона керівнику підприємства здійснювати оформлення господарських операцій поза межами місцезнаходження платника податків без документально оформленого відрядження.

Таким чином, відсутність відрядження директора ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» на підписання договору дистрибуції № 14 від 02.11.2012 року жодним чином не може свідчити про безтоварність операцій позивача з ОСОБА_3 «Ваші продукти», з огляду на подання документів, що підтверджують виконання вказаних договорів.

Щодо доводів відповідача про не подання під час перевірки інформації щодо розвантаження, складування, зберігання продуктів харчування, отриманих позивачем від ОСОБА_3 «Ваші продукти», то суд вказує на те, що наявність залишків придбаної продукції на складі ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» підтверджується інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на складі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Перехідна, 27, станом на 31.12.2014 року (том 9, а.с. 199-305). В судовому засіданні представник відповідача інспектор, який проводив перевірку ОСОБА_5, пояснив суду, що під час проведення перевірки не перевірялися обставини щодо фактичної наявності товарів на підприємстві.

Що стосується зауважень контролюючого органу про відсутність у ОСОБА_3 «Ваші продукти» транспортних засобів для перевезення харчових продуктів до позивача, то суд встановив таке.

В судовому засіданні було допитано як свідків заступника директора з господарських питань ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» ОСОБА_11, який займав вказану посаду в період з жовтня 2011 року по листопад 2014 року (том 10, а.с. 10), та головного бухгалтера позивача ОСОБА_7, який займав дану посаду з 26.01.2011 року (том 10, а.с. 9). Вказані свідки підтвердили вчинення господарських операцій ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» з ОСОБА_3 «Ваші продукти», ОСОБА_3 «Век-Тор», ОСОБА_3 «Фан-Чай».

Зокрема, ОСОБА_11, який згідно його посадових обовязків здійснював контроль за отриманням товару від постачальників, в судовому засіданні зазначив, що харчові продукти від ОСОБА_3 «Ваші продукти» доставлялись позивачу вказаним контрагентом згідно умов договору дистрибуції від 02.11.2012 року за його рахунок власним транспортом.

В акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року контролюючий орган вказав, що вказаний в товарно-транспортних накладних автомобіль марки МАN, державний номер НОМЕР_3 не зареєстрований за ОСОБА_3 «Ваші продукти».

Однак, як встановлено судом в судовому засіданні, відповідач під час перевірки не робив відповідних запитів до органів державної реєстрації транспортних засобів за ким зареєстрований вказаний автомобіль, чи укладалися власником транспортного засобу відповідні договори на перевезення вантажів з ОСОБА_3 «Ваші продукти». Також відповідачем не вжито заходів щодо отримання пояснень від власника, чи посадових осіб юридичної особи за якими зареєстровано вказаний транспортний засіб, а також водія, який вказаний та робив підписи в товарно-транспортних накладних про доставку товару на склад позивача щодо здійснення таких операцій перевезення товару.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_3 «Ваші продукти» транспортних засобів, не можуть слугувати підставою для однозначного висновку про реальність чи не реальність господарський операцій, оскільки даний контрагент позивача мав можливість орендувати необхідні йому для господарської діяльності транспортні засоби в інших суб'єктів, оскільки норми Податкового кодексу України не ставлять в залежність права платника від наявності/відсутності у нього відповідних транспортних засобів. Доказів протилежного, враховуючи вищевикладені обставини, суду не подано, а отже, вказані висновки контролюючого органу є передчасними.

Що стосується зауважень контролюючого органу про відсутність сертифікатів відповідності продукції, в яких мали би бути зазначені висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, а також згідно представлених до перевірки копій висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи неможливо ідентифікувати на яку саме партію товарів такі висновки надані, оскільки вони видаються на певну групу кондитерських виробів в асортименті, а в даному випадку вказано код УКТЗЕД, який складається із чотирьох цифр (1704, 1806, і т.п.), тобто не конкретно на той вид кондитерських виробів, який поставлявся, то суд вказує на таке.

Відповідно до п. п. 20.1.6. п. 20.1. ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 р., спирт етиловий, коньячний і плодовий, спирт етиловий ректифікований виноградний, спирт етиловий ректифікований плодовий, алкогольні напої та тютюнові вироби підлягають підтвердженню відповідності в законодавчо регульованій сфері шляхом сертифікації.

Згідно ст. 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.95 року, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до п.п. 19-1.1.13 ст. 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи здійснюють ліцензування діяльності суб'єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом.

Одночасно суд звертає увагу на те, що згідно Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року N 465/2011, основними завданнями Держспоживінспекції України є реалізація державної політики у сферах державного ринкового нагляду.

При цьому, ст. 5 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» передбачено, що інші органи виконавчої влади та установи не мають права встановлювати чи будь-яким іншим чином здійснювати регулювання та/або державний контроль, включаючи інформацію про харчові продукти, якщо це не передбачено цим Законом.

Таким чином, перевірка наявності чи відсутності сертифікатів відповідності продукції, в яких мали би бути зазначені висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи не належить до повноважень відповідача. При цьому, суд вважає за необхідне вказати на те, що питання дотримання сторонами умов господарського договору щодо якості поставки, не є предметом дослідження в даній адміністративній справі. Окрім цього, судом не встановлено законодавчих норм, які б покладали на покупця необхідність отримання таких документів.

Водночас за поданих позивачем вищевказаних документів, суд не може погодитись з доводами контролюючого органу про відсутність у позивача сертифікатів відповідності, в яких мали би бути зазначені висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи продукції, з огляду на їх подання позивачем. Так, в акті перевірки відповідач визнав про те, що позивачем подано під час перевірки копій висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, проте контролюючий орган не взяв їх до уваги, посилаючись на те, що з їх змісту неможливо ідентифікувати чи вони видані саме на товари, які поставлялися ОСОБА_3 «Ваші продукти» позивачу, чи на інші товари. Тобто контролюючим органом не встановлено, що подані позивачем під час перевірки копій висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи не стосуються товарів, які поставлялися ОСОБА_3 «Ваші продукти» позивачу, оскільки не вказано жодних доказів, які підтверджують обґрунтованість такого висновку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що всі перелічені документи, які були надані контролюючому органу під час перевірки та суду під час розгляду цієї адміністративної справи, є належними та допустимими доказами в підтвердження господарських операцій між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Ваші продукти».

Щодо господарських операцій між позивачем та ОСОБА_3 «Век-Тор», то суд встановив, що між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Век-Тор» був укладений договір поставки № ВТ 0235/13 від 05.08.2013 року, за яким ОСОБА_3 «Век-Тор» (надалі постачальник) зобовязувалося передати на умовах та в порядку, визначених цим Договором, поставляти (передати у власність ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» (надалі - Покупець) згідно замовлення та накладних продукцію, а Покупець зобовязувався на умовах та в порядку, визначених цим Договором, приймати названу продукцію та оплачувати її (том 1, а.с. 139-140).

Вищевказаний договір вчинений в письмовій формі, підписаний представниками ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Век-Тор», скріплений їх печатками, а, отже, є укладеним, і відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлює для сторін права та обовязки. Будь-яких доказів підписання вищевказаного договору невстановленими особами, скріплення його підробленими печатками, чи інших даних, які б викликали сумнів в достовірності цього правочину, відповідач суду відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України не подав. Також суду не подано доказів визнання компетенним судом договору поставки № ВТ 0235/13 від 05.08.2013 року недійсним та застосування наслідків його недійсності.

В підтвердження виконання ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» договору поставки № ВТ 0235/13 від 05.08.2013 року позивачем подано належним чином оформлені податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на товар, а факт оплати за отриману продукцію підтверджується перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 «Век-Тор».

Так, в матеріалах справи наявні копії податкових накладних, які підтверджують господарські операцій за договором поставки № ВТ 0235/13 від 05.08.2013 року: від 04.09.2013 року за № 1562 (том 6, а.с. 147); від 25.09.2013 року за № 1942 (том 6, а.с. 148); від 16.10.2013 року за № 2239 (том 6, а.с. 149); від 30.10.2013 року за № 2530 (том 6, а.с. 150); від 11.12.2013 року за № 3377 (том 6, а.с. 151); від 11.12.2013 року за № 3388 (том 6, а.с. 152); від 19.12.2013 року за № 3515 (том 6, а.с. 153); від 26.12.2013 року за № 3718 (том 6, а.с. 154-155); від 09.01.2014 року за № 28 (том 6, а.с. 156); від 11.12.2014 року за № 3388 (том 6, а.с. 157); від 29.01.2014 року за № 336 (том 6, а.с. 158); від 18.02.2014 року за № 714 (том 6, а.с. 159); від 27.02.2014 року за № 800 (том 6, а.с. 160); від 19.03.2014 року за № 1107 (том 6, а.с. 161); від 27.03.2014 року за № 1219 (том 6, а.с. 162); від 10.04.2014 року за № 1455 (том 6, а.с. 164); від 22.05.2014 року за № 2093 (том 6, а.с. 166).

Вказані вище податкові накладні підписані від ОСОБА_3 «Век-Тор» ОСОБА_12, який згідно договору поставки № ВТ 0235/13 від 05.08.2013 року, даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є директором ОСОБА_3 «Век-Тор» (том 9, а.с. 134-142).

Відповідач в акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року не заперечив факт реєстрації вказаних податкових накладених у звітних періодах 2013-2014 років.

Також представник позивача в підтвердження виконання умов вказаного вище договору поставки та підтвердження реальності господарський операцій, що впливають на обєкт оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість, надала суду копії видаткових накладних (том 6, а.с. 168-185), товарно-транспортних накладних (том 6, а.с. 188-207), платіжних доручень (том 6, а.с. 208-222), акту звірки взаємних розрахунків між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Век-Тор» за перше півріччя 2014 року (том 6, а.с. 223), сертифікатів відповідності та додатків до таких сертифікатів (том 6, а.с. 224-235).

Вищевказані документи також були подані контролюючому органу під час проведення перевірки, що й не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні.

Окрім цього, допитаний в судовому засіданні як свідок головний бухгалтер позивача ОСОБА_7, заступник директора з господарських питань ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» ОСОБА_11, зазначили, що доставлений товар отримували завідувачі складом ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ»: ОСОБА_8 (том 10, а.с. 105), ОСОБА_9 (том 10, а.с. 106), ОСОБА_10 (том 10, а.с. 106).

Предстаник позивача надала суду копії генеральних доручень ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» на отримання вказаними особами товарно-матеріальних цінностей у відповідності з товарно-транспортними накладними по договору поставки № ВТ 0235/13 від 05.08.2013 року (том 10, а.с. 120).

В підтвердження в подальшому реалізації вказаної продукції третім особам позивачем подано суду копії видаткових накладних (том 8, а.с. 216-250; том 9, а.с. 1-32).

Щодо доводів відповідача про відсутність документів на відрядження керівника позивача на підписання договору поставки № ВТ 0235/13 від 05.08.2013 року, висновків державної санітарно-епідемілогічної експертизи, інформації про розвантаження, складування, зберігання продуктів харчування, то суд звертає увагу, що обґрунтування правомірності таких висновків зроблено судом вище при оцінці операцій з ТОВ «Ваші продукти».

Щодо доводів відповідача в частині неприйняття до уваги поданих позивачем в підтвердження доставки товару товарно-транспортних накладних, оскільки вказані в них транспортні засоби не зареєстровано за ОСОБА_3 «Век-Тор», то суд вказує на таке.

Судом встановлено в судовому засіданні, що відповідач під час перевірки не робив відповідних запитів до органів державної реєстрації транспортних засобів за ким зареєстровані вказані транспортні засоби та причепи (напівпричепи), чи укладалися власником транспортного засобу відповідні договори на перевезення вантажів з ОСОБА_3 «Ваші продукти». Також відповідачем не вжито заходів щодо отримання пояснень від власника, чи посадових осіб юридичної особи за якими зареєстровані вказані транспортні засоби, а також водіїв, які вказані та робили підписи в товарно-транспортних накладних про доставку товару на склад позивача щодо здійснення таких операцій перевезення товару.

Таким чином, суд вважає, що висновки контролюючого органу щодо не взяття до уваги вказаних вище доказів доставки товару, є передчасними

Що стосується вказаного в акті перевірки факту отримання контролюючим органом інформації по контрагенту ОСОБА_3 «Век-Тор» від ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, а саме акту «Про неможливість проведення зустрічної звірки ОСОБА_3 «ВЕК-ТОР» щодо підтвердження господарських відносин із TOB «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «ХЕППІ ТРЕЙД» за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року, якою встановлено, що відповідно до АС «Податковий Блок» стан платника податків - 9 - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням, то суд вказує на таке.

TOB «Галтрейд ІФ» здійснювало діяльність з ОСОБА_3 «Век-Тор» починаючи з 04.09.2013 по 22.05.2014 рік. В той же час контролюючий орган вказує на інформацію про відсутність контрагента за місцезнаходженням за період лише січня 2014 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що стан платника податків - 9 в період одного місяця, ще не може свідчити про сумнівність та недійсність операцій протягом усього періоду діяльності цього підприємства.

Окрім цього, контролюючий орган звертався із запитом до ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» про підтвердження взаємовідносин з ОСОБА_3 «Век-Тор», відповідь на який було направлено податковому органу листом № 212 від 08.09.2014 року (том 6, а.с. 236).

При цьому, на думку суду, відсутність ОСОБА_3 «Век-Тор» за юридичною адресою, свідчить виключно про недотримання цим контрагентом норм чинного законодавства, а не позивачем.

Так, згідно правової позиції, вказаної Верховним судом України в рішенні від 27.01.2016 року по справі № 804/4663/15, при вирішенні адміністративної справи в подібних правовідносинах, суди повинні досліджувати первинні бухгалтерські документи та з'ясовувати інформацію щодо фактів здійснення господарських операцій між контрагентами, при цьому приймаючи до уваги лише Довідки, а не ОСОБА_9 про неможливість проведення зустрічних звірок у зв'язку з відсутністю платника податку за юридичною адресою.

Таким чином, суд вважає, що всі перелічені документи, які були надані контролюючому органу під час перевірки та суду під час розгляду даної адміністративної справи, є належними та допустимими доказами в підтвердження фінансово-господарських операцій між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Век-Тор».

Щодо господарських операцій між позивачем та ОСОБА_3 «Фан-Чай», то суд встановив, що між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Фан-Чай» був укладений договір купівлі-продажу товарів № 41 від 19.03.2012 року, за яким ОСОБА_3 «Фан-Чай» (надалі постачальник) зобовязувалося поставити продукцію під ОСОБА_13 «Хейліс» відповідно до поданого ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» (надалі - покупець) замовлення, а покупець зобовязувався прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість (том 1, а.с. 136-138).

Вищевказаний договір вчинений в письмовій формі, підписаний представниками ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Фан-Чай», скріплений їх печатками, а, отже, є укладеним, і відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлює для сторін права та обовязки. Будь-яких доказів підписання вищевказаного договору невстановленими особами, скріплення його підробленими печатками, чи інших даних, які б викликали сумнів в достовірності цього правочину, відповідач суду відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України не подав. Також суду не подано доказів визнання компетенним судом договору купівлі-продажу товарів № 41 від 19.03.2012 року недійсним та застосування наслідків його недійсності.

На підтвердження виконання ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» договору купівлі-продажу товарів № 41 від 19.03.2012 року позивачем подано належним чином оформлені копії податкових накладних (том 4, а.с. 50-126), розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних (том 4, а.с. 127-129), видаткових накладних (том 4, а.с. 130-205), товарно-транспортні накладні (том 4, а.с. 209-250; том 6, а.с. 1-34), платіжних доручень (том 6, а.с. 38-105), актів звіряння взаємних розрахунків між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Фан-Чай» за період з 01.03.2013 року по 31.07.2014 року (том 6, а.с. 106-119), сертифікатів відповідності та додатків до таких сертифікатів (том 6, а.с. 120-142).

Відповідач в акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року не заперечив факт реєстрації вказаних податкових накладених у звітних періодах 2013-2014 років.

Вищевказані документи також були подані контролюючому органу під час проведення перевірки, що й не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні.

Реалізація вказаної продукції в подальшому третім особам підтверджується наявними в справі копіями видаткових накладних (том 7, а.с. 112-252; том 8, а.с. 1-215).

Окрім цього, допитані в судовому засіданні як свідки головний бухгалтер позивача ОСОБА_7, заступник директора з господарських питань ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» ОСОБА_11 пояснили суду, що доставлений товар отримували завідувачі складом ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ»: ОСОБА_8 (том 10, а.с. 105), ОСОБА_9 (том 10, а.с. 106), ОСОБА_10 (том 10, а.с. 106).

Представник позивача надала суду копії генеральних доручень ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» на отримання вказаними особами товарно-матеріальних цінностей у відповідності з товарно-транспортними накладними по договору купівлі-продажу товарів № 41 від 19.03.2012 року (том 10, а.с. 112, а.с. 114, а.с. 117-118).

Що стосується транспортування товарів від ОСОБА_3 «Фан-Чай» до ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ», то допитаний в судовому засіданні як свідок заступник директора з господарських питань ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» ОСОБА_11, зазначив, що дані продукти харчування доставлялися за допомогою послуг ОСОБА_3 «Нова Пошта», ОСОБА_3 «Сан-Транс» та ОСОБА_3 «Ін-Тайм».

В підтвердження вказаних обставин подано суду копії листа № 35 від 17.10.2016 року перевізника ОСОБА_3 «Сан Транс», який підтвердив факт перевезення товару від ОСОБА_3 «Фан-Чай» до ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» (том 9, а.с. 182).

ОСОБА_3 «Нова Пошта» та ОСОБА_3 «Ін-Тайм» в листах б/н і без дати, № 558 від 26.10.2016 року (том 9, а.с. а.с. 180, 183) підтвердили факт перевезення товару від ОСОБА_3 «Фан-Чай» до ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» в спірний період.

В акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року, в заперечення реальності вказаних вище операцій, контролюючий орган вказав на те, що свідоцтво платника ПДВ TOB «Фан-Чай» анульовано 03.12.2014 року. Однак, суд погоджується з доводами позивача про те, що на той час TOB «Галтрейд ІФ» уже не здійснювало господарських операцій з TOB «Фан-Чай».

При цьому суд звертає увагу на судову практику Верховного Суду України, згідно якої невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи (постанова Верховного Суду України від 31 січня 2011 року, справа № 21-42а10; постанова Верховного Суду України від 13 січня 2009 року справа № 21-1578во08). Так, в зазначених постановах Верховний Суд України вказав, що «визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника ПДВ самі по собі не призвели до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляло правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні».

Окрім цього, в постанові від 11 грудня 2007 року по справі № 21-1376во06 Верховний Суд України зазначив, що в разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Щодо доводів відповідача про те, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області отримало від Знам'янської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області «Податкову інформацію» по ОСОБА_3 «Фан-Чай» від 15.05.2015 № 12/11-22-22/38039228, щодо неможливості проведення зустрічної звірки ОСОБА_3 «Фан-Чай» по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за грудень 2013 року, січень-квітень 2014 року від 15.05.2015 № 12/11-22-22/38039228 (том 9, а.с. 70-106) та акт про неможливість проведення зустрічної звірки та податкова інформація, в якій вказується, що TOB «Чайна-Сіті», внесено до АІС «Суб'єкти фіктивного підприємництва», то суд знову ж таки звертає увагу на правову позицію, викладену Верховним судом України в рішенні від 27.01.2016 року по справі № 804/4663/15 щодо допустимості як доказів такої податкової інформації

Що стосується доводів контролюючого органу про те, що відносно ОСОБА_3 «Фан-Чай» відсутня інформація або данні бухгалтерського обліку щодо руху сировини цінностей, в зв'язку з чим не має можливості дослідити питання правильності формування податкових зобов'язань підприємства за відсутності відповідних документів, то зазначимо про те, що TOB «Галтрейд ІФ» як добросовісний платник податків не повинно нести відповідальність на ненадання конрагентом документів для перевірки податковому органу.

Зазначена позиція узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення по справі ВАТ «Нефтяная компания ЮКОС» проти РФ (Заява №14092/04) в якому суд звертає увагу на не припустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії, з огляду на індивідуальну відповідальність платників податків.

Щодо взяття до уваги інформації про контрагента ОСОБА_3 «Фан-Чай» - TOB «Чайна-Сіті», то суд вказує на таке.

Згідно акту перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року контролюючий орган вказав, що по TOB «Чайна-Сіті» слідчим відділом Знам'янського MB УМВС України в Кіровоградській області 11.02.2015 року розпочато досудове розслідування за ознаками ст. 358 ч.1 КК України. Однак, початок досудового розслідування не є підставою для прийняття податковими органами висновків про фіктивність даного суб'єкта господарської діяльності, оскільки такі факти згідно частини 4 статті 72 КАС України підтверджкютьсяє лише вироком суду в кримінальній справі.

Аналогічні висновки стосуються і доводів відповідача про існування ухвали Соломянського районного суду від 05.07.2016 року по справі № 1-кс/760/8530/16 по досудовому розслідуванню кримінального правопорушення.

Окрім цього, представник відповідача в своєму запереченні зазначила, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області 27.09.2016 року листом № 4186/7/09-19-14-01-15 звернулося до слідчого з ОВС Слідчого управління фінансових розслідувань МГУ ДФС-ЦО з ОВП ОСОБА_14, щодо надання копій документів, які містять дані про порушення ОСОБА_3 «Фан-Чай» податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, копії висновків почеркознавчих експертиз та пояснення посадових осіб (том 9, а.с. 53). Однак, як на час проведення перевірки позивача, так і на час розгляду цієї адміністративної справи, як визнали в судовому засіданні представники відповідача, таких документів в контролюючого органу не було.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що всі перелічені документи, які були надані контролюючому органу під час перевірки та суду під час розгляду даної адміністратвиної справи, є належними та допустимими доказами в підтвердження господарських операцій між ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» та ОСОБА_3 «Фан-Чай».

Щодо доводів відповідача про не подання під час перевірки документів в підтвердження зберігання продуктів харчування, отриманих позивачем від усіх вищевказаних контрагентів, то представник позивача повідомила суд, що на складі ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» облік товару ведеться за допомогою програмного забезпечення « 1С.Підприємство 8.2». Вказане програмне забезпечення дозволяє здійснювати по рахунку 281 автоматичний бухгалтерський облік шляхом відображення надходження товарів та їхнє переміщення (том 10, а.с. 121-130).

Окрім цього, наявність залишків придбаної продукції на складі ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» підтверджується копією інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на складі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Перехідна, 27, станом на 31.12.2014 року (том 9, а.с. 199-305), копією зрівняльної відомості результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 31.12.2013 року (том 10, а.с. 29-103).

Суд звертає увагу на те, що в разі подання платником податків первинних документів контролюючому органу, спростування їх достовірності покладається саме на цього субєкта владних повноважень, який на підставі належним чином зафіксованих та документально підтверджених фактів повинен довести не здійснення таких операцій. Доказування субєктом владних повноважень таких обставин не може грунтуватися на припущеннях щодо певних обставин.

Окрім цього, представник позивача надала суду копії витягів з реєстру платників ПДВ, згідно яких ОСОБА_3 «Ваші продукти», ОСОБА_3 «Век-Тор» та ОСОБА_3 «Фан-Чай» станом на 01.10.2016 року перебувають на обліку в органах доходів та зборів та не мають податкового боргу. При цьому, позивач надала суду аналогічні відомості з реєстру платників ПДВ і по контрагентах своїх контрагентів ОСОБА_3 «Чайна-Сіті», ОСОБА_3 «ТД «Хеппі Трейд» (том 9, а.с. 122-133).

В той же час, відповідач в акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року та письмовому запереченні № 967/09-19-10-02/10 від 24.11.2016 року дійшов висновків про недостатність трудових ресурсів та матеріально-технічної бази в контрагентів позивача ОСОБА_3 «Ваші продукти», ОСОБА_3 «Век-Тор» та ОСОБА_3 «Фан-Чай», не отримавши від вказаних платників документів щодо формування податкового кредиту і виникнення податкових зобовязань, а лише на підставі відомостей, які знаходяться в базах даних ДФС, без проведення перевірок таких контрагентів.

Що стосується заперечень представника ГУ ДФС в Івано-Франківській області щодо неповноти змісту поданих позивачем документів щодо спірних операцій з контрагентами, то суд зазначає про те, що відсутність окремих документів бухгалтерського обліку, недоліки їх форми та оформлення, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відносини між учасниками попередніх ланок постачань товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України відповідальність особи носить індивідуальний характер, а згідно п. 36.4 ст. 36, п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України виконання податкового обовязку здійснюється платником самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента, і саме ці особи несуть фінансову, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинення протиправних діянь, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, передбачених цим Кодексом та іншим законодавством.

Такий висновок суду також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 9 вересня 2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі N 21-573во10.

Вищевказане також узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яка у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23 лютого 2006 року є джерелом права.

Так, у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що:

…суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності….

Окрім цього, у рішенні від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України, Європейський суд з прав людини вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Вказані рішення Європейського суду хоча і стосується обставин щодо безпідставності покладення на покупця обовязку щодо повторної сплати податку на додану вартість в разі невиконання продавцем, яких знаходиться поза контролем покупця, своїх зобовязань по декларуванню вказаного податку за умови повного виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, однак вони встановлюють загальне правило, відповідно до якого платник податку покупець по операціях поставки товарів не повинен відповідати за невиконання продавцем зобовязань, та бути позбавлений гарантованого Конвенцією права власності, зокрема, й в наслідок донарахування йому відповідних податкових зобовязань до бюджету, в разі якщо він повністю виконав свої зобовязання, за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку по цих операціях, або будь-яких вказівок на його обізнаність про порушення вчинені його контрагентом, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

Також суд, з огляду на подану відповідачем доказову базу в обґрунтування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, змушений вказати на те, що одним з принципів податкового законодавства України відповідно до норм статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання фіскальному органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції. Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вказану практику Європейського Суду з прав людини, норму частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України суду не було надано доказів в підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про будь-які порушення, які допускали його контрагенти ОСОБА_3 «Ваші продукти», ОСОБА_3 «Век-Тор» та ОСОБА_3 «Фан-Чай», а також доказів, які б свідчити про недобросовісність позивача, зокрема, про його пряму участь у будь-яких зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку на додану вартість таких платників. Однак відповідачем таких доказів подано не було.

Таким чином, з огляду на оцінені судом в сукупності подані сторонами докази, суд вважає, що висновки відповідача є передчасними, оскільки фактично ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу про неможливість здійснення контрагентами позивача операції з постачання товарів позивачу.

Враховуючи наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних документів в підтвердження здійснення операцій ОСОБА_3 «Ваші продукти», ОСОБА_3 «Век-Тор» та ОСОБА_3 «Фан-Чай», суд вважає, що позивачем правомірно відображено задекларовані показники у рядку 05.1 Декларацій «Витрати операційної діяльності, у тому числі собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» за період з 2013-2014 роки в загальному розмірі 55365493 грн., з яких 25719481 грн. за 2013 рік, 29648012 грн. за 2014 рік, і таким чином відсутні відхилення в зазначених даних, про які вказав відповідач в акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року. Також ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» довело своє право віднести до податкового кредиту за період з січня 2013 року по вересень 2014 року суму податку на додану вартість по вказаних операціях в загальному розмірі 260815 грн.

Щодо вказаного контролюючим органом порушення позивача, яке полягало в заниженні податкового зобовязання з податку на додану вартість в період: листопад 2014 року на суму 5555 грн., то суд встановив таке.

Згідно акту перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року контролюючий орган встановив, що у листопаді 2014 року контрагент позивача - ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» провело корегування податкового кредиту по ПДВ в сумі 5555 грн., однак ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» в податковому обліку не відобразило проведене коригування.

Відповідно до п. 192.1. ст. 192 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо після постачання товарів /послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобовязань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку постачальника, то отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у звязку з отриманням таких товарів/послуг (п.п. 192.1.1 п. 192.1. ст. 192 ПК України).

В свою чергу, згідно п. 20 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 року № 10 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), у разі здійснення коригування сум податкових зобов'язань відповідно до статті 192 розділу V Податкового кодексу України постачальник товарів/послуг складає розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної за формою згідно з додатком 2 до податкової накладної.

Вказаний додаток 2 до податкової накладної також затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 року № 10.

Так, відповідно до встановленої форми розрахунку коригування, покупець при його отриманні має засвідчити факт такого отримання, а саме зазначити на примірнику розрахунку продавця дату отримання такого розрахунку та засвідчити підписом.

Представник позивача пояснила суду, що ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» не отримував від ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної № 667 від 30.11.2014 року, а тому не мав підстав для відображення коригування податкових зобовязань за листопад 2014 року.

Окрім цього, допитаний в судовому засіданні як свідок головний бухгалтер ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» ОСОБА_7 зазначив, що позивач не повертав в листопаді 2014 року ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» товар, отриманий згідно податкової накладної від 24.11.2014 року № 308, та не отримував від вказаного постачальника розрахунку коригування до податкової накладної № 667 від 30.11.2014 року.

Представник ГУ ДФС в Івано-Франківській області інспектор Івасина В.О., пояснив суду, що контролюючий орган не звертався до ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» із відповідним запитом про надання інформації щодо підстав коригування вказаним платником податків сум податку на додану вартість згідно податкової накладної № 667 від 30.11.2014 року, та подання доказів в підтвердження обґрунтованості таких дій: копії видаткової накладної ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» на повернення товару, податкової накладної № 667 від 30.11.2014 року, розрахунку коригування до податкової накладної № 667 від 30.11.2014 року з підписом посадової особи ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ».

Представники відповідача на вимогу суду не надали вказаних в акті та копії додатку № 1 до податкової декларації ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» за 11 місяць 2014 року (розрахунку коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану варість) копії податкової накладної № 667 від 30.11.2014 року, ні розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної № 667 від 30.11.2014 року, в підтвердження коригування ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» сум податку на додану вартість по операції повернення товару, поставленого згідно податкової накладної від 24.11.2014 року № 308, та як наслідок обовязку ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» відобразити в податковому обліку за листопад 2014 роу проведене коригування його контрагентом.

Таким чином, висновок ГУ ДФС в Івано-Франківській області про зменшення ОСОБА_3 «Галтрейд ІФ» податкового зобовязання з податку на додану вартість за листопад 2014 року на суму 5555 грн., який зазначений в акті перевірки № 566/09-19-14-01/37183681 від 04.10.2016 року, є передчасним, оскільки контролюючий орган під час проведення перевірки не встановив факту отримання позивачем розрахунку коригування до податкової накладної ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» від 24.11.2014 року № 308.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено правовий порядок для субєктів владних повноважень, згідно якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 21.1 статті 21 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно встановлених в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв правомірності рішень, дій, бездіяльності субєктів владних повноважень, їх посадових осіб - рішення суб'єктів владних повноважень повинні прийматися (вчинятися) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено вище судом, відповідачем не подано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що податкові повідомлення-рішення від 20.10.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відповідають встановленим частиною 2 статті 19 Конституції України, пунктом 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності рішення субєкта владних повноважень. Натомість позивачем відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України доведено суду дотримання ним вимог податкового закону при визначенні грошових зобовязань з податку на прибуток та на додану вартість, а також наявності в нього розумної ділової мети при вчиненні господарських операцій, які вплинули на визначення обєкту оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток в період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

Підсумовуючи вказане, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області № НОМЕР_1 від 20.10.2016 року та № НОМЕР_2 від 20.10.2016 року є протиправними, оскільки прийняті відповідачем без встановленої законом підстави, передчасно та необґрунтовано за відсутності на час їх прийняття належних та допустимих доказів вчинення позивачем податкових правопорушень, непропорційно без дотримання справедливого балансу між цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, вимогами загальних інтересів Держави щодо надходження податків до бюджету і несприятливими наслідками для позивача, повязаними з захистом права власності особи платника податків, а тому їх належить скасувати.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, позивачу належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області 7616 гривень в відшкодування витрат по сплаті судового збору згідно платіжного доручення № 2785 від 25.10.2016 року.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № НОМЕР_1 від 20.10.2016 року, № НОМЕР_2 від 20.10.2016 року.

Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю Галтрейд ІФ (код 37183681, місцезнаходження: вулиця Промислова, будинок 29-Г, квартира (офіс) 12, місто Івано-Франківськ Івано-Франківської області, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (код 39394463, місцезнаходження: вулиця Незалежності, будинок 20, місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018) - 7616 (сім тисяч шістсот шістнадцять) гривень судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя /підпис/ ОСОБА_15

Постанова складена в повному обсязі 19.12.2016 року.