Справа № 2а/1203/8281/11
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2016 року м. Київ К/9991/36375/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у місті Луганську ради

на постанову Артемівського районного суду міста Луганська від 08 грудня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення (далі - УПСЗН) Артемівської районної у місті Луганську ради, третя особа - Головне управління Державного казначейства в Луганській області, про стягнення щорічної грошової допомоги на оздоровлення,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення недоотриманих сум допомоги на оздоровлення за 2011 рік. Позивач зазначав, що відповідно до статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) він, як особа, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Посилаючись на те, що у 2011 році відповідач виплатив зазначену допомогу у розмірі, що не відповідає встановленому вказаним Закону, просив суд визнати неправомірними дії відповідача та зобов'язати УПСЗН Артемівської районної у місті Луганську ради виплатити недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 4680,00 грн.

Постановою Артемівського районного суду міста Луганська від 08 грудня 2011 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії УПСЗН Артемівської районної у місті Луганську ради та стягнуто з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік у розмірі 4680,00 грн.

У касаційній скарзі УПСЗН Артемівської районної у місті Луганську ради просить скасувати рішення судів та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що суди не врахували вимоги Закону № 796-ХІІ і постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом II групи.

Відповідачем виплачено позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік у розмірі 120 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562

Згідно із абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) інвалідам I і II групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562 щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено в розмірі меншому, ніж передбачено Законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із положеннями частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві, застосуванню підлягає стаття 48 Закону №796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України № 562, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 7 Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39,50,51,52,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Дію статті 48 Закону № 796-ХІІ зупинено не було.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про порушення прав позивача та правильно стягнули з відповідача на користь позивача щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік у розмірі, передбаченому статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування ухвалених судових рішень колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, якщо суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у місті Луганську ради залишити без задоволення, а постанову Артемівського районного суду міста Луганська від 08 грудня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк