Справа № 826/15112/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 грудня 2016 року № 826/15112/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромвпровадження»
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромвпровадження» (далі - позивач або ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач або податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.09.2016р. №, № та №.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що висновки податкового органу, які викладені в акті перевірки та стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються на оцінці взаємовідносин позивача з ТОВ «Блюбері Подакшн» та ТОВ «Апреліус», зокрема, податковий орган дійшов до висновку про нездійснення спірних операцій та, відповідно, про відсутність підстав для формування податкових вигод. Між тим, як зазначає позивач, операції з поставки товарів фактично проведені та документально підтверджені, а тому позивач вважає правомірним формування спірних сум податкових вигод, у зв'язку з чим не вбачає підстав для прийняття оскаржуваних рішень та просить їх скасувати.

У судове засідання 08.12.2016р. представник позивач не прибув, однак подав до суду клопотання про здійснення розгляду справи без участі представника позивача.

Представник відповідача в ході розгляду справи проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, підстав для скасування спірних рішень не вбачає.

Виходячи з положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), у судовому засіданні 08.12.2016р. судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідачем на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України, згідно ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2016 року по справі №756/2490/16-к про призначення документальної позапланової перевірки та відповідно до Наказу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 30.05.2016р. №362 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» (ПН 35141676) з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності обчислення та своєчасності сплати до державного бюджету України податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «Вілс ЛТД» (ПН 39336972), ТОВ «Тарсан ЛТД» (ПН 39085207), ТОВ «БК «Седес» (ПН 39238695), ТОВ «Продінвест ЛТД» (ПН 39082955), ТОВ «Прод Опт Продукт» (ПН 39567957), ТОВ «Конструктив Компані» (ПН 39872061), ТОВ «Кепіталс Груп» (ПН 39621694), ТОВ «Бігнікс» (ПН 40003280), ТОВ «Блюбері Продакшн» (ПН 39213450), ТОВ «Лерос» (ПН 39844228), ТОВ «Штовар Україна» (ПН 38745119), ТОВ «Автозапчастина Ойл» (ПН 37587877), ТОВ «Апреліус» (ПН 39689202) за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт перевірки від 07.09.2016р. №1355/28-10-42-06/35141676 (далі-Акт перевірки).

В Акті перевірки на стор. 5 зазначено, що в ході її проведення були використанні, крім іншого, первинні документи (оригінали) ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» по взаємовідносинах з ТОВ «Блюбері Продакшн» (ПН 39213450) та ТОВ «Апреліус» (ПН 39689202) за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, які визнані речовими доказами та зберігаються в матеріалах кримінального провадження №0000073 та доступ до яких для ознайомлення було надано Слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м.Києві. (Лист Слідчого управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м.Києві від 21.06.2016 №18164/7/26-15-23-0228).

Слід зазначити, що перевіркою по взаємовідносинам із всіма іншими особами, окрім ТОВ «Блюбері Продакшн» та ТОВ «Апреліус», - порушень не встановлено.

Зокрема, щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Блюбері Продакшн» (ПН 39213450) в період з 01.01.2013 по 31.12.2015 року, в Акті перевірки вказується, що вони здійснювались на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2015р. №3, відповідно до якого ТОВ «Блюбері Продакшн» («Продавець») зобов'язувався передати у власність ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» («Покупець») продукцію, найменування, кількість та ціна якої зазначається у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями, на умовах DDP склад Покупця, в редакції Інкотермс 2010.

Зазначено, що до перевірки надано видаткові накладні щодо відвантаження товару на адресу ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження», оформлених ТОВ «Блюбері Продакшн» (ПН 39213450) від імені директора ТОВ «Блюбері Продакшн» ОСОБА_2, місце складання м. Київ, товар отримав ОСОБА_3 за довіреностями №84 від 20.03.15, №280 від 01.07.2015, згідно яких ТОВ «Блюбері Продакшн» (ПН 39213450) поставлено на ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» ТМЦ загальною вартістю 13 310 107,03 грн., крім того ПДВ 2 662 021,41 грн.

Однак, як зазначено в Акті перевірки, в порушення п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, у видаткових накладних на поставку товару від ТОВ «Блюбері Продакшн» (ПН 39213450) до ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» відсутні окремі обов'язкові реквізити, а саме дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку ТОВ «Блюбері Продакшн» та ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження».

Надалі податковим органом зазначається, що товарно-транспортні накладні та інші додаткові документи, що підтверджують транспортування товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Блюбері Продакшн» до ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» на виконання договору купівлі - продажу №3 від 03.03.2015 року, та їх оприбуткування на складі підприємства до перевірки не надавались.

Письмові пояснення з питань транспортування, отримання, оприбуткування ТМЦ від ТОВ «Блюбері Продакшн» (ПН 39213450) на складі, сертифікати відповідності товарів, дозволи, свідоцтва, що підтверджують походження та/або якість товару, а також подальшого використання ТМЦ ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» в ході перевірки не надавались.

Згідно Обігово - сальдовій відомості по рахунку 631 за січень 2013р. - червень 2016р., обороти за період: квітень, травень, липень 2015 року по розрахунках з ТОВ «Блюбері Продакшн» (ПН 39213450) дорівнюють сумі у розмірі 15 972 128,44 грн. Виписки по банківських рахунках, платіжні документи (платіжні доручення, тощо), інші документи щодо підтвердження здійснення сплати за товари (роботи, послуги) (акти проведених взаємозаліків, договори уступки вимоги (переведення боргу) з додатковими угодами, додатками, видані (отримані) векселі) станом на 31.08.2016 (дату закінчення перевірки) до перевірки не надано.

Таким чином, як прийшов до висновку відповідач, ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» в порушення вимог п.85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України не надано у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

Стосовно ж контрагента позивача ТОВ «Блюбері Продакшн», в Акті перевірки зазначається, що останнє зареєстровано в органах державної податкової служби: ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві з 15.05.2014 року; ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві з 18.07.2015 року; стан - 0, платник податків за основним місцем обліку; було зареєстровано платником ПДВ з 01.12.2014р.; свідоцтво платника ПДВ анульоване 28.04.2016 року (причина анулювання - 22 (ненадання декларацій протягом року); основний вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля; директор та головний бухгалтер в одній особі - ОСОБА_4, 17.12.2014 року по 06.10.2015 року директором та головним бухгалтером в одній особі був ОСОБА_5; згідно Додатку №4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати» за березень 2015р. від 19.04.2015р. № штатна чисельність працюючих - 0 осіб. Кількість осіб, які виконували роботи за договорами цивільно-правового характеру - 0 осіб. Кількість застрахованих осіб у звітному періоді, яким нараховані виплати - 1 особа. (Загальна сума нарахованої заробітної плати - 2500,00 грн.).

В ході аналізу податкової звітності, поданої ТОВ «Блюбері Продакшн» до податкового органу, встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного та іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Вищезазначені обставини, як зазначено в Акті перевірки, ставлять під сумнів можливість виконання документально оформлених господарських операцій.

Також вказується, що аналізом Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Блюбері Продакшн» встановлено оформлення останнім податкових накладних таким підприємствам як ТОВ «Комплекс «Агромарс» та ТОВ «Прод Опт Продукт» (не є контрагентами позивача за спірними операціями), в ході чого не встановлено походження товарів по ланцюгу постачання, встановлено пересортицю. За даними АС «Податковий блок» ТОВ «Блюбері Продакшн» (ПН 39213450) в 2015 році не здійснювало імпортних операцій.

Окрім того, в Акті перевірки зазначається, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Оболонському районі Головного управління ДФС у м.Києві надані до перевірки матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 28.10.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.1 ст.212, ч.5 ст.27 ч.3 ст.212, ч.3 ст.212 КК України. В ході досудового розслідування допитано директора та головного бухгалтера ТОВ «Блюбері Продакшн» () ОСОБА_5 з приводу реєстрації на його ім'я та діяльності «Блюбері Продакшн» (), який повідомив, що за вказівкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підписав документи у нотаріуса про створення ТОВ «Блюбері Продакшн» (), які саме документи не пам'ятає. При цьому, статутний капітал ТОВ «Блюбері Продакшн» () ОСОБА_5 не формував, внесків до статутного капіталу не робив, послуг нотаріуса не сплачував. Довіреність на представлення своїх інтересів при створенні ТОВ «Блюбері Продакшн» () ОСОБА_5 не давав печатки ТОВ «Продінвест ЛТД» () та ТОВ «Блюбері Продакшн» () ОСОБА_5 після реєстрації віддав ОСОБА_6.

Стосовно ж взаємовідносин позивача із ТОВ «Апреліус» (ПН 39689202), в Акті перевірки вказується, що в період з 01.01.2013 по 31.12.2015 року вони здійснювались на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2015 №2904, відповідно до якого ТОВ "Апреліус" (Продавець) зобов'язувався передати у власність ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» (Покупець) продукцію, найменування, кількість та ціна якої зазначається у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями, на умовах DDP склад Покупця, в редакції Інкотермс 2010.

Зазначено, що до перевірки надано видаткові накладні щодо відвантаження товару на адресу ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження», оформлених ТОВ «Апреліус» (ПН 39689202) від імені директора ТОВ «Апреліус» ОСОБА_8, місце складання м.Київ, товар отримав ОСОБА_3 за довіреностями №235 від 02.06.2015, №256 від 22.06.2015, згідно яких ТОВ «Апреліус» (ПН 39689202) поставлено на ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» ТМЦ загальною вартістю 2 665 223,35 грн., крім того ПДВ 533 044,67 грн.

Надалі податковим органом зазначається, що товарно-транспортні накладні та інші додаткові документи, що підтверджують транспортування товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Апреліус» (ПН 39689202) до ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» на виконання договору купівлі - продажу №2904 від 29.04.2015 року, та їх оприбуткування на складі підприємства до перевірки не надавались.

Письмові пояснення з питань транспортування, отримання, оприбуткування ТМЦ від ТОВ «Апреліус» (ПН 39689202) на складі, сертифікати відповідності товарів, дозволи, свідоцтва, що підтверджують походження та/або якість товару, а також подальшого використання ТМЦ ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» в ході перевірки не надавались.

Згідно Обігово - сальдовій відомості по рахунку 631 за січень 2013р. - червень 2016р., обороти за червень 2015 року по розрахунках з ТОВ «Апреліус» (ПН 39689202) складають 3 198 268,02 грн. Виписки по банківських рахунках, платіжні документи (платіжні доручення, 8ШРТ, тощо), інші документи щодо підтвердження здійснення сплати за товари (роботи, послуги) (акти проведених взаємозаліків, договори уступки вимоги (переведення боргу) з додатковими угодами, додатками, видані (отримані) векселі) станом на 31.08.2016 (дату закінчення перевірки) до перевірки не надано.

Таким чином, як і у попередньому випадку, відповідач прийшов до висновку, що ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» в порушення вимог п.85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України не надано у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

Стосовно ж контрагента позивача ТОВ «Апреліус» (ПН 39689202), в Акті перевірки зазначається, що останнє зареєстровано в органах державної податкової служби: ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києва з 13.03.2015р; зареєстровано платником ПДВ з 01.05.2015р.; стан - 0, платник податків за основним місцем обліку; основний вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля; директор та головний бухгалтер в одній особі - ОСОБА_8 (ін. НОМЕР_1); згідно Додатку №4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати» за червень 2015р. від 08.07.2015р. № штатна чисельність працюючих - 1 особа. (Загальна сума нарахованої заробітної плати - 2000,00 грн.). Кількість осіб, які виконували роботи за договорами цивільно-правового характеру - 0 осіб.

В ході аналізу податкової звітності, поданої ТОВ «Апреліус» до податкового органу, встановлено відсутність у підприємства основних фондів та виробничих потужностей, необхідних для ведення фінансово-господарської діяльності, а також формування податкового кредиту за рахунок ризикових контрагентів-постачальників, що ставить під сумнів можливість виконання документально оформлених господарських операцій однією людиною.

Також вказується, що аналізом Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Апреліус» встановлено оформлення останнім податкових накладних такому підприємству як ТОВ «Прод Опт Продукт» (не є контрагентом позивача за спірними операціями), в ході чого не встановлено походження товарів по ланцюгу постачання, встановлено пересортицю. За даними АС «Податковий блок» ТОВ «Апреліус» в 2015 році не здійснювало імпортних операцій.

Окрім того, в Акті перевірки зазначається, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві надані до перевірки матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 28.10.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.1 ст.212, ч.5 ст.27 ч.3 ст.212, ч.3 ст.212 КК України. В ході досудового розслідування допитано директора та головного бухгалтера ТОВ «Апреліус» (ПН 39689202) ОСОБА_8 з приводу реєстрації на його ім'я та діяльності ТОВ «Апреліус» (), який повідомив, що до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Апреліус» не мав та не має жодного відношення; нікого не приймав на роботу до ТОВ «Апреліус» та нікого на це не уповноважував; офісних приміщень ТОВ «Апреліус» не має, де знаходиться податкова адреса вказаного підприємства не знає тощо.

За сукупністю вищенаведених обставин відповідач в Акті перевірки прийшов до висновку, що ТОВ «Блюбері Продакшн» та ТОВ «Апреліус» здійснювали діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб по ланцюгу постачання, так як нереальність первинного формування активу та первинної доставки доводять нереальність послідуючого придбання саме цього товару. Встановлені дані і факти, на думку податкового органу, доводять нереальність господарських операцій, між вказаними підприємствами та ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» для цілей оподаткування документів.

Враховуючи наведене, податковий орган у розділі «Висновок» Акту перевірки вказує на порушення позивачем вимог пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток підприємства за 2015 рік на суму 2 875 559 грн.; п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року на загальну суму 3 195 066 грн., в т.ч. за квітень 2015 року в сумі 1 615 567 грн.; за травень 2015 року в сумі 1 019 267 грн.; за липень 2015 року в сумі 560 232 грн., а також п.85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України, внаслідок чого посадовим (службовим) особам контролюючих органів не надано у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

На підставі зазначених висновків Акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.09.2016р.:

№, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на 2875559,00 грн. за основним платежем та на 0,00 грн. за штрафними санкціями,

№, відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 3195066,00 грн. за основним платежем та на 798766,50 грн. за штрафними санкціями,

№, відповідно до якого до позивача на підставі п.121.1 ст.121 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510 грн. за порушення п.85.2 ст. 85 ПК України.

Вирішуючи спір по суті та проаналізувавши у взаємозв'язку з вищенаведеним положення ПК України (в редакції, чинній у період спірних операцій), а саме:

- п/п. 14.1.191. (щодо визначення «постачання товарів»), п/п. 14.1.202. (щодо визначення «продаж (реалізація) товарів»), п/п. 14.1.36. ПК України (щодо визначення терміну «господарська діяльність»),

- (щодо оподаткування прибутку підприємств), а саме: п/п. 134.1.1. (щодо об'єкту оподаткування, яким, крім іншого, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку)); п.135.1 (щодо бази оподаткування, яка є грошовим вираженням об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.); ст. 137 (щодо порядку обчислення та сплати податку на прибуток підприємств); ст.ст.138-140 (щодо різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів; при формуванні резервів (забезпечень); при здійсненні фінансових операцій); ст.187 (щодо дати виникнення податкових зобов'язань),

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування»), п. 198.1. ПК України (щодо визначення операцій, при здійсненні яких сплачені/нараховані суми податку відносяться до податкового кредиту, п. 198.2. (щодо дати віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення сум податкового кредиту), п. 201.1. (щодо обов'язку видачі податкової накладної на дату виникнення податкових зобов'язань та її реквізитів), п. 201.7. (щодо складення п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг), п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 (щодо видачі п/н платником податку, обов'язку її реєстрації в ЄРПН та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.5 (щодо обов'язку нарахування грошових зобов'язань за товарами/послугами, у разі якщо такі товари/послуги починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку), п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку),

а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей), п. 44.2 (щодо використання даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування для обрахунку об'єкта оподаткування податком прибуток); положення ч. 2. ст. 3. (щодо обов'язковості ведення бухгалтерського обліку), ч. 1 ст. 9 (щодо первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій), ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; приписи Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затв. наказом Мінфіна №318 від 31.12.1999р. (щодо складу витрат та їх визнання), суд приходить до наступних висновків.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути видані за фактично вчиненою операцією.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця/продавця права на формування сум податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкових вигод, та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; (4) наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; (5) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (6) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій/оформлення «безтоварних» операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником ПДВ та, крім того, відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів, зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних.

У взаємозв'язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд також виходить з того, що суб'єкт владних повноважень не має права, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилатися на підстави, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення, тобто оскаржувані рішення оцінюються судом виходячи з доведеності з боку податкового органу тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), які наведені податковим органом в Акті перевірки, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності при вирішенні спірних взаємовідносин.

В даному випадку, як приходить до висновку суд, податковий орган в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування), не довів жодними належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод, а відтак не доведено законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень.

Доводи, покладені відповідачем в основу висновків Акту перевірки та оскаржуваних рішень, по суті ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах, з огляду на що висновки Акту перевірки не можуть бути підставою для висновків про порушення позивачем податкового законодавства за відносинами із зазначеними контрагентами та підставою для прийняття спірних рішень.

Між тим, до матеріалів справи позивачем залучено сукупність первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують виконання такого роду операцій, зокрема: договорів купівлі-продажу; видаткових накладних; сертифікатів якості; технічних паспортів на товар; платіжних доручень тощо, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, підстав для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентами позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Наведені вище документи оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь контрагентів у виконанні обумовлених поставок. При цьому судом не встановлено відсутності у видаткових накладних на поставку товару даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, про що стверджує відповідач у Акті перевірки. В контексті цього відповідачем не надано суду доказів, які б давали підстави стверджувати про підписання вказаних накладних не уповноваженими особами контрагентів позивача, як-то висновків експертизи тощо.

Що ж стосується посилання відповідача на відсутність у позивача документів, які б підтверджували транспортування вищевказаних товарів від ТОВ «Блюбері Продакшн» та ТОВ «Апреліус» до позивача, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, за умовами договорів поставки товару від 03.03.2015р. №3 та від 29.04.2015 №2904, укладеними ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» із контрагентами ТОВ «Блюбері Продакшн» та ТОВ «Апреліус», передбачалося, що поставка товару здійснюється партіями, на умовах DDP склад Покупця, в редакції Інкотермс 2010.

Термін DDP (Delivered Duty Paid (... named place of destination) Постачання з оплатою мита (... назва місця призначення) означає, що продавець надасть товар, що пройшов митне очищення і не був розвантажений із прибулого транспортного засобу у розпорядження покупця в названому місці призначення. Продавець зобов'язаний нести усі витрати і ризики, пов'язані з транспортуванням товару, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для імпорту в країну призначення (під словом "мито" тут розуміється відповідальність і ризики за проведення митного очищення, а також за оплату митних формальностей, митних мит, податків і інших зборів).

З наведеного у сукупності вбачається, що позивач в даному конкретному випадку не є учасником транспортних відносин та з урахуванням особливостей, передбачених договорами, має прийняти товар у себе на складі, у зв'язку з чим наявність у нього в даному конкретному випадку транспортних документів не є обов'язковою. За даних конкретних умов поставки достатнім є оформлення поставки накладною, актом, іншим подібним документом про прийняття товару на складі.

В даному випадку при передачі товару ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» складені видаткові накладні, які є достатніми первинними документами, що підтверджують факт поставки товару на склад позивача. Більш того, відповідачем визнається в Акті перевірки факт отримання товару на складі позивача його уповноваженою особою (ОСОБА_3) за довіреностями.

Відтак, викладені в акті перевірки доводи відповідача про непідтвердження реальності здійснення господарських відносин між позивачем і ТОВ «Блюбері Продакшн» та ТОВ «Апреліус» у зв'язку із ненаданням до перевірки товарно-транспортних накладних, не можуть беззаперечно свідчити про порушення позивачем податкового законодавства та формування спірних сум податкових вигод, оскільки наявність у позивача транспортних документів в даному випадку не є обов'язковою.

В контексті ж доводів відповідача про ненадання до перевірки сертифікатів відповідності або іншої документації на продукцію (дозволів, свідоцтв тощо), що була предметом спірної поставки, суд зазначає, що податкове законодавство не ставить право платника на формування податкових вигод у залежність від наявності у платника технічної документації на продукцію, що поставлялася контрагентами, а тому відсутність такої документації само по собі не може свідчити про вчинення позивачем порушення та позбавляти його права відповідних податкових вигод. При цьому суд враховує, що сертифікати на товар та технічні паспорти на товар фактично наявні у позивача, копії яких додані до матеріалів даної справи.

Аналогічно суд оцінює і доводи про відсутність у позивача документів щодо здійснення сплати за товари, оскільки, як вже зазначено вище, до матеріалів справи залучено копії платіжних доручень, з яких вбачається проведення позивачем оплати за поставку товарів ТОВ «Блюбері Продакшн» та ТОВ «Апреліус».

Що ж до викладених в акті перевірки тверджень про недостатність у контрагентів трудових та інших ресурсів для виконання спірних операцій, суд зазначає, що відповідачем, в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, не надано суду податкової звітності контрагентів (у т.ч. на яку посилається відповідач), з якої б вбачалась відсутність у контрагентів умов та ресурсів, у т.ч. трудових, необхідних для здійснення операцій. Не доведено також й факту не реалізації контрагентами права на залучення до виконання спірних операцій з поставки товарів інших осіб, які не є працівниками підприємства. При цьому суд враховує, що спірні операції по суті носили характер перепродажу продукції, що не заборонено законодавством та не потребує значних трудових та організаційних ресурсів для організації виконання таких операцій.

Загалом же, в контексті доводів податкового органу про ненадання позивачем до перевірки всіх документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки, суд зазначає, що під час проведення перевірки позивач повідомив контролюючий орган про наявність обставин неможливості надання первинних документів у зв'язку із їх вилученням правоохоронними органами.

Так, з Акту перевірки вбачається, що в порядку, передбаченому п.85.9 ст.85 ПК України, Слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м.Києві було забезпечено відповідачу доступ до перевірки первинних документів (оригіналів) ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» по взаємовідносинах з ТОВ «Блюбері Продакшн» та ТОВ «Апреліус», а тому посилання податкового органу про надання позивачем до перевірки таких документів не у повному обсязі суд не може визнати обґрунтованими та такими, що б свідчили про вчинення позивачем порушення. При цьому відповідачем не надано переліку первинних документів, до яких йому було забезпечено доступ для проведення перевірки, а тому не доведено обґрунтованості своїх доводів щодо недостатності таких документів для підтвердження реальності спірних операцій.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність з боку відповідача наявності порушень позивачем вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ «Блюбері Продакшн» та ТОВ «Апреліус», які б могли призводити до невизнання задекларованих позивачем сум податкових вигод.

В контексті спірних відносин, у т.ч. щодо доводів про не встановлення походження товарів по ланцюгу постачання, слід зазначити, що акт перевірки не містить як аналізу дотримання податкової дисципліни позивачем та його контрагентами, так і доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

У матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.

Крім того слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку постачальників позивача, як-то неподання звітності, недекларування податкових зобов'язань, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Водночас, зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків, на факт якого відповідач посилається, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, суд вважає, що за обставин, які склалися у даній справі, визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем не надано вироку суду відносно посадових осіб позивача або контрагентів позивача за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями. Самі по собі протоколи допиту чи наявність кримінального провадження не є достатніми та допустимими доказами фіктивної діяльності контрагентів, на що посилається відповідач. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.04.2012 у справі № К-9574/08.

В контексті останнього не надано висновків експертизи, у т.ч. проведеної в порядку ст. 84 ПК України, щодо підробки підписів на первинних документах за спірними операціями.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи не надано рішення суду відносно контрагентів позивача, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб'єкта господарювання»). Не надано рішення суду, прийнятого в порядку ст. 234 ЦК України щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Не надано рішення суду про визнання правочинів з контрагентами недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України. Також не надано рішення суду, яке б було прийнято в порядку ст. 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав невідповідності спірних операцій вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тощо.

Судом під час розгляду справи також не встановлено обставин, які б відповідно до конкретних норм ЦК України свідчили про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним та правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При цьому суд зауважує, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Тому, для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

В даному випадку, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що укладення договорів, на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентами, не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків.

В Акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Слід додати, що контрагенти позивача на момент вчинення господарських операцій, видачі податкових накладних були зареєстрованими платниками ПДВ, що не заперечується відповідачем та не спростовано в ході розгляду справи, а отже видача ними податкових накладних є правомірною.

Відповідачем по суті не надано в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод та які б відповідно до вищезгаданих положень податкового законодавства та законодавства з питань бухгалтерського обліку унеможливлювали формування позивачем спірних сум податкових вигод за вищезгаданими операціями, які б свідчили про нездійснення спірних операцій та про юридичну дефектність первинних документів за спірними операціям, а відтак відповідач не довів законності та обґрунтованості висновків акту перевірки та оскаржуваних рішень від 20.09.2016р. № та №.

Щодо застосування до позивача штрафних санкцій за ненадання документів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Пунктом 85.2 ст.85 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У свою чергу, положеннями пункту 85.6 статті 85 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Натомість, будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач відмовлявся надати до перевірки документи на вимогу податкового органу, як-то акту, складеного у відповідності до п.85.6 ст.85 ПК України, відповідачем суду не надано. При цьому, як вже зазначено вище, під час проведення перевірки позивач повідомив контролюючий орган про наявність обставин вилучення первинних документів правоохоронними органами, що зумовило неможливість їх надання до перевірки.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн. на підставі п.121.1 ст.121 ПК України, а тому суд вважає податкове повідомлення-рішення від 20.09.2016р. № протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування спірних рішень.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 КАС України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромвпровадження» - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 20.09.2016р. №, № та №.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромвпровадження» () за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України сплачений ним судовий збір у розмірі 103 048,53 грн. (сто три тисячі сорок вісім гривень 53 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко