Справа № 808/2400/16
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2016 рокусправа № 808/2400/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року у справі № 808/2400/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

08 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, Державної казначейської служби України про: 1) визнати протиправними дії відповідача 1, щодо відмови позивачу виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою роботи суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на підставі ч.1 ст.136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010, який діяв на момент виникнення права на відставку та на момент реалізації такого права; 2) зобов'язати відповідача 1 виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою роботи суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на підставі ч.1 ст.136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010, який діяв на момент виникнення права на відставку та на момент реалізації такого права.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною ОСОБА_2 України постанови про звільнення позивача, тобто станом на 16 липня 2015 року. Оскільки на день припинення повноважень позивача як судді стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI була виключена, то вимоги позивача про зобов'язання нарахувати та виплатити таку допомогу не ґрунтуються на законі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами, які зазначені у позові та яким, на думку заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки. Фактично позиція позивача полягає у тому, що незалежно від дати прийняття Верховною ОСОБА_2 України відставки, вона має право на одержання вихідної допомоги, оскільки таке право було набуте до фактичного виходу у відставку і таке право було гарантовано Законом України №2453 від 07.07.2010р.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1, до 22 лютого 2016 року працював на посаді судді Мелітопольського міського суду Запорізької області, а в подальшому - на посаді судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

13 березня 2014 року позивач подав до ОСОБА_2 ради юстиції заяву про відставку у зв'язку з наявністю необхідного стажу роботи, встановленого Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

13 березня 2014 року позивач звернувся до ОСОБА_2 Юстиції та до Верховної ОСОБА_2 України із заявами про звільнення його у відставку за вислугою років, що підтверджується рішенням ОСОБА_2 Юстиції України від 24 вересня 2015 року № 664/0/15-15 "Про внесення подання до Верховної ОСОБА_2 України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку".

Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 12.11.2015 року № 788-УІІІ "Про звільнення суддів" суддю Васильцова О.В. звільнено з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

22 лютого 2016 року позивача було виключено зі складу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, що підтверджується наказом №06-к голови суду ОСОБА_3

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Державної судової адміністрації України із заявою про виплату йому вихідної допомоги.

Листом від 30.12.2015 за № Б1599-15-1613/15 Державна судова адміністрація України повідомила позивача про відсутність правових підстав для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку зі звільненням у відставку. Відмова мотивована посиланням на Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що надавала судді право на вихідну допомогу при виході у відставку.

Вважаючи свої права порушеними у зв'язку із невиплатою вихідної допомоги в розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою, позивач звернулась до суду з даним позовом до суду.

За наслідками перегляду рішення суду суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що була чинною на час подання заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до ОСОБА_2 ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною 6 статі 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної ОСОБА_2 України.

Згідно ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що була чинною на час подання заяви про відставку) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Отже, право на вихідну допомогу у судді виникало з часу його відставки. Тобто, лише факт відставки судді, що є наслідком припинення повноважень судді, є тим юридичним фактом, який створює для судді право на отримання вихідної допомоги.

01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року, яким було внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме виключено статтю 136 даного Закону.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною ОСОБА_2 України постанови про звільнення позивача, а саме 16 липня 2015 року.

Станом на 16 липня 2015 року Закон України «Про судоустрій і статус суддів» діяв в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» і також не передбачав виплату вихідної допомоги при звільненні судді.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим, парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою, оскільки станом на день звільнення позивача виплата вказаної допомоги законодавством передбачена не була.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року у справі № 808/2400/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов