Справа № 815/4728/16
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4728/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

при секретарі - Іовіч М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМСТРОЙ» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМСТРОЙ» (далі - ТОВ «УКРПРОМСТРОЙ», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 09 вересня 2016 року №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що прийняті податкові повідомлення - рішення є безпідставними, незаконними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ТОВ «УКРПРОМСТРОЙ» зареєстровано 02 червня 2004 року, знаходиться на податковому обліку в органах податкової служби з 14 червня 2004 року, є платником ПДВ. Має ліцензію ДАБІ України на здійснення господарської діяльності з будівництва об'єктів ІV і V категорії складності. /а.с.62-66/

23 серпня 2016 року ДПІ виданий наказ №523 «Про проведення позапланової виїзної перевірки TOB «УКРПРОМСТРОЙ», код за », яким вирішено провести перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та з податку на додану вартість за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2016 року тривалістю п'ять робочих днів з 25.08.2016 року. /т.1 а.с.22-23/

На підставі наказу від 23 серпня 2016 року №523 та направлень від 23 серпня 2016 року /т.1 а.с.24-26/ ДПІ з 25 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року проведена перевірка позивача, за результатами якої складений Акт №2843/15-52-14-01/32986656 від 02 вересня 2016 року «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «УКРПРОМСТРОЙ», код за з питань дотримання податкового законодавства з податку на прибуток та з податку на додану вартість за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2016 року». /т.1 а.с.32-61/

Перевіркою встановлено порушення TOB «УКРПРОМСТРОЙ» ведення податкового обліку; пп. 134.1.1, п. 134.1 ст.134, .135.1 ст. 135 ПКУ, внаслідок чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податку на прибуток за 2015 рік у розмірі 80 401,00 грн. та занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 3 558 917,00 грн.; порушення пп.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 ПКУ, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 3 970 432,00 грн. /т.1 а.с.60/

09 вересня 2016 року на підставі акту перевірки ДПІ прийняло податкові повідомлення - рішення:

-№, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 3 663 363,25грн. (за основним платежем 3 558 917,00 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями 104 446,25 грн.) за порушення пп. 134.1.1, п. 134.1 ст.134, .135.1 ст. 135 ПКУ;

-№, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 80 401,00 грн. за звітний період 12.2015 за декларацією вх. реєстр. № від 29 лютого 2016 року у за порушення пп.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 ПКУ;

-№, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 4 963 040,00 грн. (за основним платежем 3 970 432,00 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями 992 608,00 грн.) за порушення пп.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 ПКУ. /т.1 а.с.13-15/

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, позивач будь-яких порушень податкового законодавства по господарським операціям з ТОВ «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», TOB «Блек Сі Групп», TOB «КОМФОРТ БІЛД», TOB «НВО «СТРОЙБЕТОН» щодо формування витрат та податкового кредиту не допустив.

Колегія суддів погоджується з такий висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що не відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Податковому кодексу України та Закону України «Про інформацію»,Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

В апеляційної скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому апелянт посилається на податкову інформацію інших податкових органів, якою не підтверджено реалізацію товарів і послуг контрагентами, вказаним у Акті перевірки. На підставі викладеного апелянтом ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року та ухвалення нової постанови, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Статтями 134, 135 Податкового кодексу України визначено об'єкт та базу оподаткування податку на прибуток.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: - зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); - збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: - збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); - зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи;

Згідно ст.135 ПКУ базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного відповідно до ст.134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Статтею 192 ПКУ регламентовані особливості визначення бази оподаткування в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту).

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктами 198.1 та 198.2 визначається у разі здійснення яких операцій у платника податку виникає право віднесення сум податку на податковий кредит, а також дату виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, а саме дата тієї події, яка відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі коли платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Стосовно дотримання податковим органом вимог ст.86, 192 ПКУ, Наказу «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» № 727 від 20 серпня 2015 року колегія суддів зазначає наступне.

Так з висновку Акту перевірки та з оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях вбачається, що позивачем порушені вимоги ст.192 ПКУ, яка регламентує особливості визначення бази оподаткування в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту). Проте у самому акті перевірки, його описової частині, взагалі відсутнє посилання на порушення позивачем вказаної норми та відповідно не викладені обставини щодо її порушення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Акт перевірки №2843/15-52-14-01/32986656 від 02.09.2016 року отриманий позивачем того ж дня, 02.09.2016 року.

Згідно пункту 86.7 ст.86 ПКУ у разі незгоди платника податків з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, він має право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта.

З матеріалів справи вбачається,що позивач у встановлений строк, а саме 09.09.2016 року, направив до ДПІ заперечення на Акт перевірки (т.1 а.с.16-18). Проте, ДПІ 09.09.2016 року, до спливу встановленого для надання заперечень на акт перевірки строку, прийняло оскаржувані податкові повідомлення рішення, чим порушила права платника податків. Згідно п. 86.7 ст.86 ПКУ подані платником податків заперечення на акт перевірки повинні бути розглянуті контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному ст.58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

До того ж такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки. Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем у наданих до суду письмових запереченнях на позов не спростовані твердження позивача щодо неотримання ним відповіді на надані на акт перевірки заперечення та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень без урахування результатів по їх розгляду (висновку) відповідно до вимог п.86.8 ст.86 ПКУ.

В зазначених запереченнях ДПІ також не спростовані доводи позивача в обґрунтування позовних вимог, що підставою для скасування податкового повідомлення - рішення від 09.09.2016 року № про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток є посилання у вказаному рішенні на порушення платником податку пп.192.1.1 п.192.1 ст.192,п.198.1,п.198.2,п.198.3,п.198.5,п.198.6 ст.198 ПКУ, які регламентують питання податку на додану вартість, а тому не можуть бути підставою для нарахування грошових зобов'язань по податку на прибуток.

До того ж, відповідно до ст.58 ПКУ податкове повідомлення-рішення повинно містить підставу для нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу.

Пунктом 85.2 ст.85 ПКУ передбачено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Акт перевірки не містить відомостей про складання акту про ненадання позивачем будь-яких витребуваних під час перевірки документів, що є підтвердженням того, що позивачем були надані всі документи, які належать або пов'язані з предметом перевірки.

Все вищевикладене, на думку колегії суддів, дає підстави вважати, що податковим органом під час здійснення перевірки було порушено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання позивачем податкового законодавства України.

Щодо господарських правовідносин позивача з контрагентами TOB «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», TOB «Блек Сі Групп», TOB «КОМФОРТ БІЛД», TOB «НВО «СТРОЙБЕТОН» колегія суддів зазначає наступне.

Висновки перевіряючих про порушення позивачем податкового законодавства, що стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються на досліджені господарських операції позивача з його контрагентами.

В Акті перевірки вказується, що позивачем завищені загальновиробничі витрати в розмірі 19 852 161,00 грн., що призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податку на прибуток за 2015 рік у розмірі 80 401,00 грн. та заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 3558917 грн.; а також завищено суму податкового кредиту на 3 970 432,40 грн., а саме по взаємовідносинам з TOB «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ» на 157 267,75грн., з TOB «Блек Сі Групп» - на 2 976 442,00 грн., з TOB «КОМФОРТ БІЛД»- на 464 205,5грн., з TOB «НВО «СТРОЙБЕТОН» - на 372 517,00 грн.

Дослідивши текст вищевказаного Акту перевірки, колегією суддів встановлено, що відповідачем не заперечується наявність під час перевірки всіх первинних документів, які відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача щодо здійснення господарських операцій з вищевказаними контрагентами.

Також податковий орган не заперечує факт здійснення між позивачем та його контрагентами всіх робіт зазначених в первинних документах.

Колегія суддів не приймає до уваги доводів апелянта,які були також зазначені і в Акті перевірки, що позивач мав можливість здійснити всі вказані в Акті перевірки описані ремонтні роботи із залученням власних сил, тому як у ТОВ «УКРПРОМСТРОЙ» наявна достатня кількість кваліфікованих працівників для здійснення відповідних видів робіт, передбачених ліцензією, та відповідно до видів діяльності, які він має право здійснювати та згідно основного виду діяльності товариство займається будівництвом житлових і нежитлових будівель, оскільки на підтвердження цих на ,думку колегії суддів,припущень відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів,ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи.

Вивчивши вищевказаний Акт перевірки колегія суддів зазначає, що податковий орган дійшов до висновку про не здійснення господарських операцій з зазначеними контрагентами відповідно до наявної податкової інформації, яка надійшла до ДПІ та яка ґрунтуються лише на припущеннях, що було правильно встановлено судом першої інстанції, а саме:

- податкової інформації від 30 грудня 2015 року №2991/7/14-04-22-02-12 стосовно TOB «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», якою не підтверджено реалізацію товарів і послуг контрагентам-покупцям у період серпень-листопад 2015 року. Вказана інформація ґрунтується на аналізі даних ЄРПН. В інформації не заперечується наявність штатних працівників, середньооблікова кількість яких у жовтні-листопаді склала 8 осіб;

- податкової інформації від 24 лютого 2016 року №241/7/14-04-12 ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва стосовно ТОВ «ГОРІХ-ТРЕЙДІНГ» (ТОВ «Блек Сі Групп»), якою не підтверджено реалізацію товарів і послуг контрагентам - покупцям у період грудень 2015 року. Вказана інформація ґрунтується на аналізі даних податкових накладних та також на податковій інформації ДПІ Овідіопольського району ГУ ДФС в Одеській області по контрагенту вказаного платника податків та можливість його ухилення від оподаткування за даний період;

- податкової інформації від 09 вересня 2015 року №10062/7/15-21-22-02, складеної ДПІ Овідіопольського району ГУ ДФС в Одеській області стосовно TOB «НВО «СТРОЙБЕТОН» щодо не підтвердження реалізації товарів та послуг контрагентам покупцям у період червень-липень 2015 року на підставі аналізу схеми руху ПДВ, даних ЄРПН.

Відповідно до ст. 83 ПКУ визначено перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, в якому міститься «податкова інформація» (пп.83.1.2 п.83.1 ст.83).

Згідно пп.14.1.171 п.14.1 ст.14 ПКУ термін податкова інформація використовується у ПКУ у значенні, визначеному Законом України «Про інформацію».

Статтею 16 Закону України «Про інформацію» визначено, що податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому ПКУ. Правовий режим податкової інформації визначається ПКУ та іншими законами.

Статтями 72,73 ПКУ визначено порядок отримання та збору податкової інформації визначений .

З аналізу вказаних норм вбачається те, що вказана інформація відображена у відповідних документах, наданих платником податку або іншими особами. Відповідно до пп.72.1.5 п.72.5 ПКУ для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності державної податкової служби використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю.

Таким чино, оскільки способами здійснення податкового контролю відповідно до ст.62 ПКУ є у тому числі інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів, то у співвідношенні ст.72,73,62 ПКУ до пп.72.1.5 п.72.5 ПКУ відноситься інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, а саме: ведення обліку платників податків; перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Податкову інформацію відносно контрагентів позивача використовували інші ДПІ та викладали свої висновки про неможливість підтвердження реалізації товарів та послуг, що є підставою для направлення запиту та при інших умовах перевірки саме вказаних платників податків, тобто контрагентів позивача, а не його самого.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в даних інформаціях, які визначені як податкова інформація, не міститься жодних доказів щодо порушення податкового законодавства саме позивачем, а наявні лише припущення.

При наявності підстав для перевірки контрагентів позивача висновки цих перевірок відносно самого позивача можливо було б використати тільки за умовою прийняття податкових-повідомлень - рішень відносно цих контрагентів за результатами їх перевірок.

Відповідно до вимог п. 86.7 ст.86 ПКУ щодо оформлення результатів перевірок контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Таким чином ,колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що використання податковим органом для викладення своїх висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства у якості податкової інформації висновків викладених на підставі аналізу даних ЄРПН інших ДПІ щодо не підтвердження реальності реалізації товару та послуг контрагентами позивача, не відповідає поняттю податкової інформації у розумінні ПКУ.

Стосовно господарських взаємовідносин контрагента позивача - TOB «КОМФОРТ БІЛД» колегія суддів зазначає наступне.

В Акті перевірки зазначено, що ДПІ самостійно проведений аналіз отриманих та виданих податкових накладних ЄРПН, яким встановлено придбання ремонтних робіт в ТОВ «ГЛОБАЛ ІНВЕСТ ГРУП», яке в свою чергу ремонтні роботи не придбало, тобто «вбачається обрив ланцюгу постачання товару/послуг). На думку податкового органу зазначене свідчить про те, що TOB «КОМФОРТ БІЛД» не придбало ремонтні послуги в ТОВ «ГЛОБАЛ ІНВЕСТ ГРУП», а отже їх реалізацію на адресу ТОВ «УКРПРОМСТРОЙ» підтвердити не можливо. Таким чином перевіряючи зазначають про можливе порушення податкового законодавства платником податку, якій наявний в ланцюгу придбання товару та послуг.

Але при цьому Акт перевірки не містить належних доказів вказаних порушень,тому висновок суду першої інстанції про те ,що це є також лише припущенням колегія суддів вважає правильним,з огляду на вимоги стст.71,70,86 КАС України.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку №727 передбачено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством.

Згідно із п4 розділу ІІІ Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Аналізуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про те, що Акт перевірки №2843/15-52-14-01/32986656 від 02 вересня 2016 року відносно позивача не відповідає вказаним вимогам, оскільки приведені обставини в Акті перевірки не мають заздалегідь встановленого і доведеного характеру, тобто не є юридичними фактами, оскільки відповідачем не доведено, що вказані обставини встановлені у порядку визначеному законодавством.

Посилання податкового органу в обґрунтування висновків Акту перевірки на інформацію, отриману від інших ДПІ стосовно порушень контрагентами позивача, яка не містить відомостей щодо перевірки цих контрагентів та прийняття відносно них податкових повідомлень-рішень, не ґрунтується на вимогах законодавства, та відповідно не може бути підставою для прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень.

На підтвердження реальності господарських взаємовідносин з вказаними в Акті контрагентами,позивачем надані копії договорів субпідряду, які ним укладались з «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ» №1/10 від 02 жовтня 2015 року на виконання робіт по капітальному ремонту приміщень гуртожитку №1 ОНМУ /т.1 а.с.70-73/, з TOB «Блек Сі Групп» №2/10 від 14 жовтня 2015 року на виконання робіт по реконструкції стадіону НУ «ОЮА» /т.1 а.с.141-142/, №1/11 від 30.11.2015 року на виконання робіт по капітальному ремонту приміщень гуртожитку №1 /т.2 а.с.113-114/, №1/12 від 24 грудня 2015 року на виконання робіт по капітальному ремонту приміщень учбового корпусу НУ «ОЮА» /т.2 а.с.147-149/, №2/12 від 24 грудня 2015 року на виконання робіт по капітальному ремонту тиру НУ «ОЮА» /т.2 а.с.182-184/, №4/12 від 24 грудня 2015 року на виконання робіт по капітальному ремонту учбово-адміністративного корпусу НУ «ОЮА» /т.2 а.с.241-243/, з TOB «НВО «СТРОЙБЕТОН» №1/05 від 25 травня 2015 року на виконання робіт по капітальному ремонту гуртожитку НУ «ОЮА» /т.3 а.с.34-36/, з TOB «КОМФОРТ БІЛД» №02/04 від 21 квітня 2016 року, №03/04 від 21 квітня 2016 року на виконання робіт по капітальному ремонту будівлі спального корпусу бази відпочинку. /т.3 а.с.98-101,131-134/

Вказані договори відповідають вимогам ст.180 ГК України щодо наявності в них істотних умов договору.

На підтвердження виконання вказаних договорів у позивача наявні всі первинні документи, які відображають здійснення вказаних господарських операцій /т.1 а.с.74-123,143-250, т.2 а.с.1-112, 134-146, 150-1181, 185-207, 211- 240, 244-250, т.3 а.с.1-28, 37-59, 69-92, 102-130, 135-174/ та які відображені у бухгалтерському та податковому обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону «Про бухгалтерський облік», на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік», первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи господарські взаємовідносини позивача з вказаними в Акті перевірки контрагентами підтверджуються первинними документами,які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши подані позивачем документи, колегія суддів приходить до висновку,що первинні документи оформлені належним чином та містять достатню інформацію відносно змісту та вартості господарських операцій, які були опосередковані складанням цих документів, та дають змогу вважати,що господарські операції реально відбулися і тягнуть настання реальних правових наслідків .

Крім того, колегія суддів приймає до уваги що на час здійснення господарських операцій контрагенти позивача - ТОВ «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», TOB «Блек Сі Групп», TOB «КОМФОРТ БІЛД», TOB «НВО «СТРОЙБЕТОН» на час укладення договорів та здійснення господарських операцій зареєстровані в ЄДР, платниками ПДВ /т.1 а.с.67-69,124-126,т. 3 а.с.29-31, 93-95/. ТОВ «КОМФОРТ БІЛД» як і позивач має дозвіл ДАБІ України на здійснення господарської діяльності з будівництва об'єктів ІV і V категорії складності /т.3 а.с.96-97/. На виконання будівельних робіт виготовлялась проектна документація, яка проходила експертизу. По капітальному ремонту гуртожитку №1 зареєстровані декларації про початок виконання будівельних робіт та готовність до експлуатації об'єкта /т.2 а.с.129-133/.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що позивач будь-яких порушень податкового законодавства, по господарським операціям з ТОВ «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», TOB «Блек Сі Групп», TOB «КОМФОРТ БІЛД», TOB «НВО «СТРОЙБЕТОН» щодо формування витрат та податкового кредиту не допустив, що було правильно встановлено судом першої інстанції.

В свою чергу, наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагента позивача не може бути безумовною підставою для визначення податкових зобов'язань позивачу, оскільки законодавством України не передбачено відповідальності позивача за порушення податкового законодавства його контрагентами.

Таким чином, у зв'язку з тим,що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог пп. 134.1.1, п. 134.1 ст.134, .135.1 ст. 135, пп.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 ПКУ за перевіряємий період, колегія суддів вважає,що висновок суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є правильним.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому в порядку ст.200 КАС України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,а постанова суду першої інстанції- без змін.

Керуючись, ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі (після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції).

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв