Справа № 227/2926/16-а
Суддя: Хоменко Д. Е.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

26.12.2016 227/2926/16-а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2016 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хоменко Д.Є.,
за участю секретаря Малашко С.В.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2.,
представника відповідача Шматько А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -
22.07.2016 року ОСОБА_1.(далі за текстом також - позивач) звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі за текстом також - відповідач), про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.
Позивач в останнє судове засідання не з'явилась, надала заяву від 19.12.2016 року, у якій просила подальший розгляд справи проводити без її участі.
Представник відповідача Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в останнє судове засідання не з'явилась, 23.12.2016 року через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Відповідно до письмових заперечень відповідача законом не передбачено перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням посадового окладу держслужбовців з 01.12.2015 року, тому достатніх правових підстав для перерахунку пенсії позивачу відповідно до її заяви від 22.06.2016 року не виникло. Також позивачу призначено пенсію за вислугу років до 01.06.2015 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, який станом на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії не був чинним, у зв'язку із прийняття Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 року, вважають, що позивач не має право на перерахунок пенсії після 01.06.2015 року.
У відповідності до ч.4 ст.122 КАС України, суд вважає за можливе, здійснювати провадження за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
22 червня 2016 рок позивач звернулась до відповідача із заявою №2518 про перерахунок пенсії виходячи із збільшеного заробітку за вислугою років
Рішенням №2518 від 23.06.2016 року, позивачу було відмовлено у перерахунку призначеної пенсії з посиланням на те, що згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІ, призначення всіх пенсій, у тому числі спеціалізованих, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, якими пенсії призначаються відповідно до ЗУ «Про прокуратуру».
Із копії трудової книжки ОСОБА_1. вбачається, що вона дійсно працювала в органах прокуратури з 1972 року, у тому числі в органах прокуратури Донецької області з 1982 року по 2015 рік
Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу), призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативних актів»(у редакції чинній на час звернення позивача за перерахунком пенсії) з 01 січня 2016 року підвищено посадові оклади працівникам органів прокуратури.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 внесено зміни до ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» та викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
15.07.2015 набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII згідно пункту 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цього Закону положення Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року;
Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою 22 червня 2016 року про перерахунок пенсії відповідно до приписів ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII, які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, дані положення закону втратили чинність.
Згідно ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (в редакції, чинній на час звернення позивача за перерахунком пенсії) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.
За таких обставин, враховуючи вищевказані норми, суд дійшов висновку, що з 15 липня 2015 року законодавчо встановлені підстави для перерахунку пенсій працівникам прокуратури відсутні, у зв'язку з чим немає підстав для такого перерахунку.
Норми законодавства, якими скасовано право на перерахунок призначених прокурорам пенсій (Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII) на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними.
З урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи суд вважає помилковим висновок позивача стосовно того, що при перерахунку йому пенсії відповідач повинен був керуватися ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії).
Оскільки, чинним законодавством України не встановлено право на перерахунок призначених пенсій прокурорів у зв'язку з підвищенням окладів з 15 липня 2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для визнання неправомірними дій відповідача, суд не вбачає.
При цьому, суд звертає увагу, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку особа отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.
Варто зауважити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.
У рішенні від 2 березня 1999 року №2-рп/99 (v002p710-99 ) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України ( 254к/96-ВР ), здійснюється Кабінетом Міністрів України.
Водночас, Конституційний Суд України у п.2.1 рішення №20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У п.2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України уповноважений вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України ( 384/2011 ) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.
Посилання Позивача на обов'язковість застосування правових позицій Верховного Суду України, викладених, зокрема в постанові Верховного Суду України справа №21-348а13 при розв'язання вказаного спору суд не враховує, оскільки у вказаному рішенні правовий висновок стосується того, що внесені Законом №3668-VI (Закон №3668-VI) зміни до статті 50-1 Закону №1789-XII щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону N 1789-XII, які змін у зв'язку із прийняттям Закону №3668-VI (Закон N 3668-VI) не зазнали.
Позивач вже отримує пенсію, виходячи з певного розміру відсотку від суми заробітної плати і визначення такого відсотку не є предметом спору у даній справі. На противагу цьому, вищевказане рішення Верховного суду України стосувалося саме розгляду питання перерахунку пенсії виходячи із розміру 90 відсотків від суми заробітної плати. Причому, на час звернення до суду особи, у справі що переглядалась Верховним судом України, норми, що регулюють підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті). Між тим, у даній судовій справі, при зверненні позивача до відповідача за перерахунком пенсії, норми, що регулюють перерахунок пенсії були скасовані.
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Згідно ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст.11, 17-18, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - відмовити.
Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя Д.Є. Хоменко