Справа № 757/50501/16-а
Суддя: Москаленко К. О.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року суддя Печерського районного суду м. Києва Москаленко К.О.розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

17.10.2016 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, просить зобов'язати Пенсійний фонд України передати заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії уповноваженому територіальному органу Пенсійного фонду України для розгляду по суті.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є пенсіонером за віком, з 2000 року вона постійно проживає у Державі Ізраїль. До виїзду за кордон, позивач проживала за адресою: АДРЕСА_1. Проте, пенсія позивачу ні до виїзду за кордон, ні після виїзду не призначалась. У зв'язку з чим, позивач 26.08.2016 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою щодо передачі її заяви про призначення пенсії разом з додатками за належністю уповноваженому територіальному органу для розгляду по суті. Разом з тим, листом Пенсійного фонду України від 05.09.2016 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю повноважень у Пенсійного фонду України для передачі вказаної заяви територіальному органу. Вважає відмову відповідача незаконною та необгрунтованою. У зв'язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Представник відповідача Пенсійного фонду України надав суду письмові запречення. Заперечуючи проти позову, представник відповідача послався на те, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки Пенсійний фонд України, відповідно до чинного законодавства не наділений повноваженнями щодо визначення відповідного територіального управління Фонду для призначення, поновлення пенсій окремим громадянам, які проживають за межами України.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією паспорту для виїзду за кордон. (а.с.13-17)

Як встановлено судом, позивач постійно проживає у Державі Ізраїль з 2000року, що підтверджується копією паспорту для виїзду за кордон. (а.с.13-17)

Як зазначає у своєму позові позивач, остання є пенсіонером за віком, до виїзду за кордон вона проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2016 року позивач звернулась до Пенсійного фонду України із заявою щодо передачі її заяви про призначення пенсії разом з додатками за належністю до уповноваженого територіального органу Пенсійного фонду України для розгляду по суті. (а.с.31-35) Листом відповідача від 05.09.2016 позивачу було повідомлено про те, що відповідно до порядку звернення за пенсією, рішення про її призначення може бути прийнято відповідним управлінням Фонду у районі, місті, районі у місті за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви встановленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії ( про стаж, заробіток тощо). (а.с.36-37)

Оцінюючи бездіяльність відповідача щодо відмови у передачі заяви позивача про призначення пенсії позивачу уповноваженому територіальному органу, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261 (далі - Положення), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення, Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Згідно з п. 17 вищенаведеного Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах.

Відповідно до зазначеного вище Положення, Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, відповідно до покладених на нього завдань лише організовує, координує та контролює роботу його органів щодо призначення (перерахунку) та виплати пенсій спеціальних підрозділів, які безпосередньо призначають та виплачують пенсію, в Пенсійному фонді України, не створено.

Пенсійне забезпечення відповідно до ст.ст. 63, 64 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Частиною 3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», визначено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Таким чином, виходячи з положень ч.3 ст. 7 Закону «Про звернення громадян», Пенсійний фонд України при отриманні звернення особи, в якому ставиться питання про те, що повинно вирішуватися відповідним територіальним управлінням, зобов'язаний направити таке звернення за належністю в порядку та в межах строків, установлених законодавством, зокрема, ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суддя надходить до висновку про протиправність бездіяльності відповідача, який у порушення вимог ч.2 ст.19 конституції України та ч.3 ст.7 Закону №393/96-ВР, не направив заяву позивача про призначення та виплату їй пенсії за належністю, а тому вважає наявними законні підстави для задоволення вимог.

У зв'язку з задоволенням позову на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України з Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,21грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 63, 64 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 2, 6, 9, 11, 71, 94, 99, 158-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Пенсійний фонд України передати заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії уповноваженому територіальному управлінню для розгляду по суті.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн.21коп.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя К.О. Москаленко