Справа № 569/12459/16-а
Суддя: Ковальов І.М. І. М.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі Грицаюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області, ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмови у вчиненні дій, зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області, ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмови у вчиненні дій, зобовязання вчинити певні дії звернувся ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові, просить суд їх задоволити та визнати протиправною відмови ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області та головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області у вимозі про нарахування довічного утримання судді в розмірі 90 відсотків (а не 88%) від винагороди діючого судді, оскільки право на такий розмір довічного утримання він набув з 21 березня 2008 року і вже в законному порядку одержував довічне утримання в такому розмірі; зобовязати Рівненське обєднане управління пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання судді, виходячи з його розміру в 90 відсотків від грошової винагороди судді на відповідній посаді, як це узгоджується з положеннями ст.22 Конституції України.

В судовому засіданні представник відповідача головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області заявлені позовні вимоги позивача не визнав просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області повторно не з»явився. Заяв та клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач по справі, як суддя апеляційного суду у відставці, у відповідності до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», 11 жовтня 2012 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З дослідженого в судовому засіданні наказу голови апеляційного суду Рівненської області №9 від 11 березня 2003 року вбачається, що у п.2 наказано: Виплачувати, починаючи з 21 березня 2003 року щомісячне грошове утримання ОСОБА_1, належне йому у разі виходу у відставку відповідно до Указів Президента №584 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та №1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін та доповнень до Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584».

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 вбачається, що усього стаж його роботи за станом на 10 жовтня 2012 року становить 29 років 06 місяців 18 днів та складається з наступного: служба в збройних силах з 25 червня 1966 року по 15 липня 1969 року 03 роки 00 місяців 20 днів; навчання в Харківському юридичному інституті (половина навчання) з 01 вересня 1969 року по 26 червня 1973 року 01 рік 11 місяців 00 днів; служба в органах МВС Ровенського облвиконкому з 01 серпня 1973 року по 12 квітня 1976 року 02 роки 08 місяців 11 днів; народний суддя Корецького районного народного суду Ровенської області з 12 квітня 1976 року по 22 травня 1979 року 03 роки 01 місяць 10 днів; суддя апеляційного суду Рівненської області з 03 січня 1994 року по 10 жовтня 2012 року 18 років 09 місяців 07 днів (21 рік 10 місяців 17 днів).

З дослідженої в судовому засіданні відповіді за підписом голови апеляційного суду Рівненської області від 11 листопада 2016 року №04.32/947/2016вх №1-8224/16 на імя ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України в Рівненській області вбачається, що «На запит за №9015/11 від 04 листопада 2016 року повідомлено, що ОСОБА_1 з 21 березня 2003 року набув право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% заробітної плати.

Виплата щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 розпочата на підставі наказу голови Рівненського обласного суду №9 від 11 березня 2003 року.

Порядок нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, на час виникнення у ОСОБА_1 права на таке утримання, було врегульовано: статтями 43,44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ; Указом Президента України №584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»; постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (втратила чинність 01 січня 2012 року); Положенням про порядок призначення та виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №94 від 25 серпня 2005 року.

Відповідно до вищевказаних норм законодавства визначився стаж роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати.

В стаж роботи ОСОБА_1, який дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80%, зараховано: 1.Строкова служба в Збройних Силах з 25 червня 1996 року по 15 липня 1969 року; 2. Навчання в Харківському юридичному інституті (половина навчання) з 01 вересня 1969 року по 26 червня 1973 року; 3.Служба в органах МВС Ровенського облвиконкому 01 серпня 1973 року по 12 квітня 1976 року; 4. народний суддя Корецького районного народного суду Ровенської області з 12 квітня 1976 року по 22 травня 1979 року; 5. Суддя апеляційного суду Рівненської області з 03 січня 1994 року по 21 березня 2003 року.

За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшувався на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

ОСОБА_1 продовжував працювати на посаді судді апеляційного суду Рівненської області до 10 жовтня 2012 року, а тому з 21 березня 2008 року набув право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%.».

Позивач виходив з припущення і переконаності в тому, що працівники пенсійного фонду добросовісно і законно нараховують йому довічне утримання, за наявності підстав (зміни розміру оплати праці діючих суддів) роблять відповідний перерахунок. Однак, виявилось що це не так. Тривалий час органи пенсійного фонду порушуючи його право виплачували йому довічне утримання в менших розмірах, ніж він має право за законом, а перерахунки в передбачених законом випадках не проводять.

2 липня 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України в Рівненській області в якій просив виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від грошової винагороди судді на відповідній посаді з дотриманням всіх законодавчих актів, якими визначене його право, виходячи з розміру останнього підвищення оплати суддів 1 травня поточного року.

Однак, листом від 29 липня 2016 року за №598/10 ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області було повідомлено позивача, що йому проведено перерахунок розміру оплати щомісячного довічного утримання судді у відставці у відповідності до рішення Конституційного суду України з 8 червня 2016 року виходячи з 88% від заробітку судді апеляційного суду на відповідній посаді.

Як було встановлено, позивач згідно Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ отримав право на довічне утримання судді. З 21 березня 2003 року йому видавалось за наказом голови апеляційного суду Рівненської області щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків від заробітної плати. Потім протягом пяти років добавлялось ще по два відсотки у відповідності до діючих на той час правил зарахування трудового стажу, який дає право на довічне утримання.

Право на отримання зазначеного щомісячного довічного грошового утримання судді в максимально передбаченому розмірі (90 відсотків від грошової винагороди судді) позивач набув з 21 березня 2008 року.

Відповідно до ст.22 Конституції України про прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тобто, прийняття в подальшому інших законів не могло позбавити позивача заслуженого і отриманого права на довічне щомісячне грошове утримання в розмірі 90 відсотків від грошової винагороди судді на відповідній посаді.

З 21 березня 2008 року позивач отримав право на щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 90 відсотків від грошової винагороди судді на відповідній посаді. Дане утримання виплачувалось позивачу саме в такому відсотку від винагороди діючого судді.

При черговому підвищенні заробітної плати була припинена виплата довічного утримання працюючим суддям. Тобто, позивач міг припинити працювати суддею і отримувати призначене йому довічне утримання в розмірі 90 відсотків від грошової винагороди судді на відповідній посаді.

Той факт, що позивач вирішив ще попрацювати суддею і виконував необхідну державі функцію здійснення правосуддя ніяк не може бути підставою для зменшення в подальшому розміру відсотків при співставленні з оплатою праці діючого судді.

Не існує закону, який зобовязував би позбавити позивача заслуженого права і знизити йому щомісячне довічне утримання з 90% до 88% від оплати судді. Такий закон явно суперечив би ст.22 Конституції України.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, з відповіді від 29 липня 2016 року №598/10 ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області він вперше дізнався, що йому зменшили розмір довічного утримання судді з 90% до 88%. При цьому, йому не було викладеного ніякого мотивування зменшення, всупереч ст.22 Конституції України, обсягу його існуючого права.

Вказане змусило його звернутися 25 серпня 2016 року із скаргою до начальника Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області.

Позивач просив провести перерахунок розміру його довічного грошового утримання судді у відставці виходячи саме із 90 відсотків від грошової винагороди судді на відповідній посаді, а не 88%, як повідомило його Рівненське обєднане управління пенсійного фонду України Рівненської області.

Листом від 5 вересня 2016 року №К-334/07.1-15, який позивач отримав 6 вересня 2016 року, підписаним заступником начальника Головного управління пенсійного фонду України у Рівненській області позивач повідомлений, що орган пенсійного фонду не вбачає порушення змісту і обсягу його прав в тому факті, що довічне утримання йому виплачується в розмірі 88% від заробітку діючого судді, а не 90%, як йому призначалось і виплачувалось з 2008 року. У даному листі зазначено, що Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області не вбачає порушення пенсійного законодавства в факті, на який він скаржиться, ігноруючи ту обставину, що відповідно до законодавства і за власним бажанням, маючи право на вибір, він обрав отримання не пенсії, а саме довічного утримання судді, яке визначається не пенсійним законодавством, а законодавством про судоустрій і статус суддів.

Як зазначив Конституційний суд України, щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті.

При цьому, головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області не посилається на певний закон, який давав органу пенсійного фонду зменшити розмір відсотків від оплати праці судді, а лише на факт, що органами пенсійного фонду відсоток в 90% не був встановлений, а 1 жовтня 2012 року вони встановили позивачу розмір довічного утримання лише в 80% від зарплаті судді, проігнорувавши той факт, що раніше йому виплачувалось довічне утримання в розмірі 90% від зарплати судді і обсяг права позивача не міг бути звужений прийнятими пізніше законами.

При незгоді з таким рішенням, позивачу запропоновано звернутись з позовом до суду.

Оспорюючи законність зменшення позивачу розміру довічного утримання судді (у відсотках від оплати праці діючого судді) суд вважає, що відсутній закон, який дозволяв би органам пенсійного фонду звужувати обсяг прав позивача, які вже були йому надані, суперечність таких дій пенсійного фонду ст.22 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязком щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тому саме відповідачі зобовязані довести ті обставини, що після передачі їм обовязку виплачувати довічне утримання суддям набули на підставі певного законодавчого акту право зменшувати розмір у відсотках довічного утримання судді, на яке він вже набув права раніше.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Зменшуючи своїм рішенням розмір у відсотках довічного утримання судді, на який позивач вже набув права раніше і отримував його саме в розмірі 90% від оплати роботи судді і неповідомлення його про таке звуження його прав, органи пенсійного фонду порушили ст.ст.19,22 Конституції України, вони не відреагували на багаторазові розяснення Конституційного суду України про недопустимість звуження змісту та обсягу гарантій незалежності судді і зокрема, права судді на довічне утримання, яке є однією з гарантій суддівської незалежності і компенсацію за обмеження, які накладаються на суддів, в звязку з зайняттям суддівських посад (рішення від 20 березня 2002 року №5-рц/2002; 1 грудня 2004 року №19-рп/2004; 11 жовтня 2005 року №8рп/2005; 18 червня 2007 року №4-рп/2007; 22 травня 2008 року №10-рц/2008) 8 червня 2016 року.

За статтею 8 КАС України в якій конкретизується засада верховенства права в адміністративному процесі, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина, безпосередньо на підстав Конституції України гарантується.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтований та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,160,161,162,186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області, ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмови у вчиненні дій, зобовязання вчинити певні дії задоволити.

Визнати протиправною відмови ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області та головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області у вимозі ОСОБА_1 про нарахування довічного утримання судді в розмірі 90 відсотків (а не 88%) від винагороди діючого судді, оскільки право на такий розмір довічного утримання він набув з 21 березня 2008 року і вже в законному порядку одержував довічне утримання в такому розмірі.

Зобовязати Рівненське обєднане управління пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання судді - Коробова Олександра Кузьмича, виходячи з його розміру в 90 відсотків від грошової винагороди судді на відповідній посаді, як це узгоджується з положеннями ст.22 Конституції України.

Стягнути з головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області та ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненській області солідарно на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий :