Справа № 804/1691/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2016 р. Справа № 804/1691/16
ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сидоренка Д.В., суддів Кононенка О.В., Верби І.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду,
Державна судова адміністрація України,
про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії.
Обставини справи: ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду та Державної судової адміністрації України, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 01.04.2016 року, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_2 заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 28.03.2015р. включно відповідно до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015р. до 09.09.2015р., відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції у відповідності до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за особливо важливу працю, надбавка за вислугу років, тощо);
- зобов'язати ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд здійснити ОСОБА_2 перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 28.03.2015р. включно відповідно до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015р. до 09.09.2015р., відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції у відповідності до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») та виплатити недоплачену суму заробітної плати в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за особливо важливу працю, надбавка за вислугу років, тощо).
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач є державним службовцем та працює в апараті ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду на посаді секретаря судового засідання відділу забезпечення судового процесу ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду з 01.10.2013 року. 14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру», згідно якого визначено розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Позивач зауважує, що відповідачем всупереч вимогам ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратур», який набрав чинності 26.10.2014р.) та ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 29.03.2015р.) не було перераховано та виплачено позивачу заробітну плату за період з 26.10.2014р. по 28.03.2015р. та за період з 29.03.2015р. по 09.09.2015р. в належному розмірі, встановленому вказаними законодавчими актами, що, в свою чергу, суперечить практиці Європейського суду з прав людини. Тому, на думку позивача, бездіяльність відповідача порушує права позивача на отримання заробітної плати, визначеної Законом.
Ухвалами ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 28.03.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 27.04.2016 року провадження у справі № 804/1691/16 було зупинено до прийняття рішення Верховним Судом України за наслідками перегляду за винятковими обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 25 лютого 2016 року в адміністративній справі №820/4653/15 (К/800/34717/15).

Ухвалою суду від 26 липня 2016 року провадження в адміністративній справі № 804/1691/16 поновлено та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не прибув, в позові заявляв клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду в судове засідання не з'явився. Відповідач до суду подав заперечення, в яких просив суд провести розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду. В запереченнях просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Тому, суд може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

Посадові оклади працівників апарату суду були встановлені відповідно до додатків 45 та 55 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. №482 «ОСОБА_3 питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої, влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету».

Також, відповідач зазначив, що структура і штатна чисельність апаратів апеляційних судів за погодженням з головою суду затверджуються Державною судовою адміністрацією України, в межах видатків на утримання відповідного суду (пункт 6 стаття 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 07.07.2010р.).

Законом України від 14.10.2014р. №1697-УІІ «Про прокуратуру» внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» шляхом її доповнення абзацом другим щодо встановлення розмірів посадових окладів працівників апаратів судів.

Законом України від 12.02.2015р. №192-УІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» було затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються статтею 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом мав привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Державна судова адміністрація України листами від 10.11.2014р. №11-5173/14, від 25.03.2015 року №11-5597/15 надсилала на розгляд Міністерству соціальної політики України пропозиції з приводу внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» щодо встановлення нових посадових окладів працівників апаратів судів. Проте, відповідач зазначив, що за результатами розгляду згадані пропозиції не знайшли підтримки Мінсоцполітики.

Таким чином, відповідач зазначає, що до внесення Кабінетом Міністрів України відповідних змін, застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатками 45 та 55 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. №482 «ОСОБА_3 питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету».

Зважаючи на те, що схеми посадових окладів працівників апаратів судів не переглядалися, відповідач вважає, що без правового врегулювання та без достатніх кошторисних призначень, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, суд не може самостійно здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Щодо вимоги позивача про здійснення перерахунку та виплати заробітної плати в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за особливо важливу працю, надбавка за вислугу років, тощо), відповідач звернув увагу на те, що Державна судова адміністрація України майже щомісячно проводила збільшення кошторисних призначень на оплату праці у 2 півріччі 2014 року та протягом 2015 року за рахунок понадпланових надходжень судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Отже, відповідач зазначив, що вказані надбавки були додатковими та виплачувалися позивачу в межах затвердженого фонду оплати праці.

Також, в письмових запереченнях від 10.08.2016 року відповідач зауважив, що Верховним Судом України було ухвалено постанови від 12.07.2016р. у справі № 820/4648/15 (реєстраційний № 58986558), від 13.07.2016р. у справі № 820/4653/15 (реєстраційний №58986554) та від 13.07.2016р. у справі № 818/3372/15 (реєстраційний № 58986562) про проведення перерахунку заробітної плати працівникам апаратів судів. Зазначеними постановами відмовлено в задоволенні позовних вимог працівників апаратів судів до територіальних управлінь ДСА України щодо здійснення перерахунку заробітної плати. Тобто, Верховним Судом України за результатами розгляду вищеозначених справ надано висновок щодо однакового застосування норм ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 14.10.2014 року) під час нарахування заробітної плати працівникам апарату суду за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 року та норм ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 12.02.2015 року) під час нарахування заробітної плати працівникам апарату суду за період з 29.03.2015 року до 09.09.2015 року, відповідно до якого територіальними управліннями ДСА України обчислення та виплату заробітної плати працівникам апаратів судів здійснено правомірно.

13.04.2016 року від представника Державної судової адміністрації України до суду подано заперечення, в яких зазначено, що здійснення нарахування та виплати позивачеві заробітної плати за зазначений ним період виходячи з розміру посадового окладу в розмірі 1218,00 грн., здійснено відповідно до діючих нормативних актів, які регулюють порядок оплати праці працівників апаратів судів, тому, права позивача не порушено, а вимоги є не обґрунтованими. Також, представником Державної судової адміністрації України заявлено клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 КАС України, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження відповідно до положень ч.6 зазначеної норми.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює в апараті ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду на посаді секретаря судового засідання відділу забезпечення судового процесу ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду з 01.10.2013 року.

З наявної в матеріалах справи довідки про заробітну плату за період з 01.10.14р. по 31.12.2015р., що видана позивачу, встановлено, що нарахування заробітної плати здійснювалось виходячи з встановленого окладу в розмірі 1218,00 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру", яким внесено зміни до ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом 2 підпункту 1 і абзацом 3 підпункту 2 пункту 13 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк - внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

З 28.03.2015 набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015, № 192-VIII, яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII закріплено аналогічну норму про те, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі по тексту - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

Враховуючи, що вказані видатки не передбачені у державному бюджеті на 2015 рік, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" було визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів.

За правилами статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції до 28 березня 2015 року), фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі по тексту БК України) (ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Аналогічні правила закріплені і у статях 145, 146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - постанова № 268), зокрема Додатком 47 «схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів», який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не було внесено, а законами України від 16 січня 2014 року № 719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та № 80-VІІІ «Про державний бюджет України на 2015 рік», видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року), частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року (справа № 21-1726а16) та від 13.07.2016 року (справа №820/4653/15).

У відповідності до ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та нормативними актами України, а тому, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, у звязку з чим, не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5