Справа № 725/3984/16-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/3984/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Піхало Н.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконними дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2016 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконними дій та скасування постанови.

Першотравневий районний суд міста Чернівці постановою від 19.10.2016 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що постановою Чернівецької митниці ДФС України ОСОБА_3 визнано виною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. (а.с.4).

Відповідно до протоколу про порушення митних правил, на територію міжнародного автомобільного пункту пропуску «Порубне-Сірет» митного поста «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці ДФС 17.07.2016 року заїхав автомобіль марки «Пежо», реєстраційний номер РА 5490ВР (країна реєстрації Болгарія) під керуванням громадянки України ОСОБА_3, Яка слідувала з України до Румунії в приватних справах.

Під час здійснення митного контролю, згідно інформації, яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» ЕAIC ДМСУ встановлено, що 28.07.2015 року громадянка ОСОБА_3 ввезла на митну територію України автомобіль «Пежо» з реєстраційним номером РА5490ВР, з номером кузова VF33E9HZC84358789 через п/п «Порубне» Чернівецької митниці ДФС з метою транзиту України та повинна була вивезти з митної території України у встановлений законодавством терміни.

Тобто фактично вищезазначений транспортний засіб був доставлений громадянкою України ОСОБА_3 до пункту вивезення за межі митної території - п/п «Порубне-Сірет» м/п «Вадул Сірет» Чернівецької митниці ДФС 17.07.2016 року, чим перевищила встановлений ст. 95 МК України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення більше, ніж на десять діб.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України Про пенсійне забезпечення, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з статтею 1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до вимог ст.4 МК України товари - це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Таким чином транспортний засіб марки Пежо, державний номер НОМЕР_1, будучи рухомою річчю в силу ст.181 ЦК України, підпадає під термін товар, визначений у диспозиції ч.3 ст.470 МК України.

Згідно з ч.3 ст. 470 МК України відповідальність настає за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

За змістом п.25 ч.1 ст. 4 МК України, митний режим - комплекс взаємоповязаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Відповідно до ст. 70 МК України, визначено види митних режимів, якими зокрема і є транзит та тимчасове ввезення.

Згідно статті Стаття 71 МК України, декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом.

Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.

Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Аналізуючи положення статті 71 МК України, можна прийти до висновку, що поміщення товарів у певний вид митного режиму є правом особи (декларанта) та здійснюється нею особисто на власний розсуд, за умови дотримання умов та особливостей конкретного митного режиму. При цьому, митний орган (працівники митниці), жодним чином не впливають на вибір особою, що ввозить на митну територію товари, того чи іншого митного режиму, під час проходження особою митного контролю їй пропонується обрати вид митного режиму за правилами якого вона бажає ввести відповідний товар, з дотриманням необхідних митних формальностей характерних для окремого виду митного режиму.

Статтею 90 МК України встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Стаття 92 МК України передбачає, що для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна: 1) подати органу доходів і зборів митну декларацію (документ, який відповідно до статті 94 цього Кодексу використовується замість митної декларації), товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок-фактуру (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару; 2) у випадках, визначених законодавством, надати органу доходів і зборів дозвільний документ на транзит через митну територію України, який видається відповідними уповноваженими органами; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, забезпечити виконання зобовязання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Статтею 93 МК України визначено, вимоги до переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митному режимі транзиту зокрема і якою є вимога згідно якою товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, згідно якою, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

В силу статті 102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Крім цього, ч.5 цієї ж статті для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу згідно якою, для декларування у митний режим транзиту товарів, що переміщуються будь-яким видом транспорту, крім випадків, визначених цією статтею, використовується митна декларація (у тому числі попередня митна декларація).

Таким чином, Митним кодексом України визначені види митних режимів та певні особливості використання цих режимів. Одним з яких згідно із зазначеним є - митний режим транзит, особливістю якого, є дотримання вимог встановлених главою 17 Митного кодексу, зокрема таких як, доставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Ще одним із видів митних режимів, є митний режим тимчасового ввезення передбачений статтею 103 МК України згідно якої, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Статтею 380 МК України встановлені особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України.

Згідно ч.1 зазначеної статті, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обовязковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Згідно ч. 3 цієї ж статті тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобовязання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів ч. 5 статті 380 МК України.

Тобто за загальним правилом, резиденти та нерезидентии, можуть ввозити транспортні засоби особистого користування на митну територію України за митним режимом тимчасового ввезення строком до одного року за умови надання письмового зобовязанням про їх зворотне вивезення та письмового декларування в порядку передбаченому законом.

Разом з тим, положення статті 381МК України передбачають можливість та особливості ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України.

Згідно зазначеній статті, громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

У разі порушення зобовязання про транзит через митну територію України транспортних засобів особистого користування, за винятком випадків, коли таке порушення сталося внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами, внесена грошова застава використовується в порядку, визначеному статтею 313 цього Кодексу.

Тобто, громадяни мають право на ввезення транспортного засобу особистого користування з метою транзиту через митну територію України, однак лише за умови письмового декларування та внесення відповідної грошової застави.

Отже, відповідно зазначеному, громадяни, як резиденти так і не резиденти мають право на ввезення транспортного засобу особистого користування вибираючи один з митних режимів, а саме, митний режим тимчасового ввезення або транзиту, при цьому із обов'язковим дотриманням відповідно до обраного режиму відповідних правил, зокрема і дотриманням терміну до закінчення якого такий транспортний засіб необхідно вивезти з території України.

Статтею 366 МК України, передбачена двоканальна система митного контролю товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України громадянами.

Так, згідно вказаній статті, двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.

Канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Канал, позначений символами червоного кольору ("червоний коридор"), призначений для всіх інших громадян.

Громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обовязкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Таким чином, відсутність необхідності письмового декларування у зв'язку із використанням спрощеної системи митного контролю передбаченої статтею 366 МК України, оскільки громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації, однак таке звільнення від подання письмової декларації не означає звільнення від обовязкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Згідно з матеріалами справи, при в'їзді 28.07.2015 року на територію України на зазначеному автомобілі, позивачем було обрано митний режим транзит, що підтверджується інформацією, яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» ЕAIC ДМСУ, а саме, що 28.07.2015 року громадянка України ОСОБА_3 ввезла на митну територію України автомобіль «Пежо» з реєстраційним номером РА5490ВР, з номером кузова VF33E9HZC84358789 через п/п «Порубне» Чернівецької митниці ДФС з метою транзиту України й відповідно ввезений нею на митну території автомобіль був оформлений у режимі Транзит.

Як зазначалось вище, строк до закінчення якого транспортний засіб повинен бути доставлений у орган доходів і зборів згідно статті 95, становить, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно ж матеріалам справи, позивач виїхав за межі Україні лише 17.07.2016 року, тобто зі спливом майже одного року.

Таким чином, позивачем порушено встановлені у статті 95 МК Україні строки перебування на території України під час дії митного режиму транзит, при цьому в даному випадку не має значення чи є позивач резидентом чи нерезидентом, оскільки значення має саме порушення обраного митного режиму транзит на підставі якого було ввезено відповідний транспортний засіб, що також є підтвердженням необгрунтованості доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх відповідним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно статті 459 МК України, адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи те, що вибір митного режиму відповідно до статті 71 МК України є правом особи, та те, що позивачем під час перетину кордону було обрано митний режим транзит, що встановлює відповідний строк вивезення товару з митної території України, який позивачем згідно матеріалів справи було порушено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача та як наслідок відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку, а саме для визначення відповідального за вчинення митного правопорушення, не має значення хто є власником транспортного засобу, оскільки суб'єктом даного правопорушення є саме особа (яка може і не бути власником т/з), яка здійснила ввезення такого т/з через митний кордон України та порушила відповідні вимоги МК України щодо здійснення процедури такого ввезення.

Тобто, в даній ситуації, саме позивач є суб'єктом цього митного правопорушення, оскільки саме ОСОБА_3 надаючи свої документи для внесення у відповідну базу митного органу, здійснила ввезення т/з на митну територію України з використанням митного режиму "транзит" та порушила строки вивезення відповідного т/з, що встановлені цього митного режиму, що і є підставою для притягнення її до відповідальності, а тому доводи апелянта стосовно цього є безпідставними.

При цьому особою, що здійснює ввезення транспортного засобу, є саме особа на яку таке ввезення оформлене (особа, яка подала свої документи із зазначення факту ввезення нею т/з), а не особа, яка фактично керувала т/з або є його власником, що ще раз свідчить про хибність висновків скаржника про порушення судом першої інстанції норм законодавства під час розгляду справи.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності в діях відповідача порушень ст. 467 МК України щодо строків притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, оскільки колегія суддів погоджується з тим, що вчинене позивачем правопорушення є триваючим, а тому строк протягом якого особу можна притягнути до відповідальності починається саме з моменту виявлення такого правопорушення.

Особа, що вчиняє митне правопорушення, що полягає в порушенні строків вивезення т/з з митної території України, встановленого митним режимом транзит, вчиняє його не під час ввезення такого транспортного засобу, а саме під час його вивезення з митної території.

Тобто, особа, що ввезла т/з на територію України обравши при цьому режим транзит, вивозячи такий транспортний засіб на 11 день після ввезення (а в деяких випадках на 6 день), після його ввезення фактично вчиняє митне правопорушення передбачене ч.1 ст. 470 МК України. При цьому аналогічні дії (вивезення т/з з митної території) вчинені з порушенням встановленого строку більше ніж на добу, але менші ніж на 10 діб, самостійним митним правопорушенням передбаченим ч.2 цієї ж статті.

Водночас, вчинення аналогічних дій з порушенням встановленого строку більше ніж на 10 діб, становить собою склад митного правопорушення встановлений ч.3 ст. 470 МК України.

Таким чином, вивезення особою т/з із порушення встановленого строку більше ніж на 10 діб є продовжуваним правопорушення при цьому конкретний термін на який перевищено такий строк вже не є кваліфікуючою ознакою, а строк притягнення до відповідальності за нього починається з моменту його виявлення, незалежно від такого строку (кількості діб на яку було порушено строк вивезення відповідного т/з).

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Таким чином, твердження апелянта стосовно не дослідження судом першої інстанції того моменту (факту), чи був позивач ознайомлений, відповідачем, з правилами ввезення транспортного засобу в Україну та повідомлений про терміни ввезення т/з є абсолютно безпідставними, оскільки у відповідача відсутній обов'язок встановлення факту обізнаності особи про особливості того чи іншого митного режими чи інших правил встановлених митним законодавством.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість заявлених позивачем вимог, які правомірно залишені судом першої інстанції без задоволення

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 23 грудня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5