Справа № 812/2351/14
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Каюда А.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року справа №812/2351/14

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Васильєвої І.А., Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у справі № 812/2351/14 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум ЛТД» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2014 року Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач, Луганське ОВФСЗІ) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум ЛТД» (далі відповідач, ТОВ «Атріум ЛТД»), в якому з урахуванням уточнень просило суд стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції за невиконання 4 % нормативу зі створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році на суму 16 789,00 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій сумі 141,12 грн. (арк. справи 2-3).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (арк. справи 144-146).

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції апелянт 16 червня 2014 року звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не вірно застосовані вимоги статей 19 та 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідно до яких субєкт господарювання повинен був дотримуватись нормативу по створенню визначеної Законом кількості робочих місць для інвалідів та забезпечення працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, а тому за недотримання вказаного нормативу повинен сплатити адміністративно-господарських санкції за кожне робоче місце призначене для працевлаштування інвалідів, яке не зайняте інвалідом, а також за порушення вказаних норм повинен сплатити пеню у визначеному законом розмірі. На підставі викладеного цілком обєктивним є висновок щодо вини підприємства у невиконанні вимог чинного законодавства щодо додержання встановленого нормативу створення робочих місць, та як наслідок стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій та пені (арк. справи 151-152).

На підставі статті 197 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі документами.

Дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Згідно з нормами статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (надалі Закон № 875-ХІІ) спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді. Позивач є територіальним органом Фонду, отже у спірних правовідносинах Відділення Фонду виступає у якості суб'єкта владних повноважень, який звернувся до адміністративного суду на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 9 статті 19 Закону № 875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів. Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом, що встановлено частиною 11 статті 19 Закону № 875-ХІІ. При цьому частиною 1 статті 18 Закону № 875-ХІІ визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Аналіз наведених вище правових норм зумовлює висновок, що відповідач зобовязаний виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Як встановлено судом першої, та апеляційної інстанції у період з 25 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року посадовими особами територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області проведено планову перевірку додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум ЛТД» За результатами перевірки складено акт №12-01-156/0067 (арк. справи 4-5), за висновками якого встановлено порушення ТОВ «Атріум ЛТД» вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України», а саме: товариство не зареєстроване у Фонді соціального захисту інвалідів; середньооблікова кількість штатних працівників у 2012 році склала 37 осіб. На товаристві працює один інвалід, однак вказане не відповідає вимогам ч. 1 ст. 19 вищевказаного Закону.

Відповідно до розрахунку, що міститься в матеріалах справи, середньооблікова чисельна штатних працівників облікового складу є 40 осіб. Кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів - 2 особи (арк. справи 91)

Проте, як встановлено судом першої та апеляційної інстанції підприємством на спростування доводів позивача щодо невиконання вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» надано до матеріалів справи копії наступних документів:

-розпорядження ТОВ «Атріум» від 11 липня 2012 року про прийняття на роботу ОСОБА_2 на посаду двірника (арк. справи 104), яка є інвалідом 3 групи що підтверджується посвідченням серії ААБ № 121610 та довідкою до акту огляду МСЕК (арк. справи 105,106);

-звіти про наявність вакансій форми №3-ПН що були надані до міського центру зайнятості протягом 2012 року з зазначенням вакантних посад на підприємстві відповідача на яких може бути застосована праця інваліда (арк. справи 128-139). Окрім викладеного листом від 20 травня 2014 року Луганський міський центр зайнятості підтвердив подання відповідачем звітів форми № 3-ПН до центру зайнятості з визначенням наявності вакансій для працевлаштування інвалідів у 2012 році (арк. справи 127-139).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було вжиті усі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, шляхом подання до центу зайнятості інформації про наявні вакансії, з огляду на що на відповідача не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування й відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватися. При цьому фактів відмови у працевлаштуванні інвалідам, які направлялися центром зайнятості чи зверталися безпосередньо до підприємства відповідача, при розгляді справи судом не встановлено.

Крім іншого судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

За правилами частини 2 статті 20 Закону № 875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Відповідно до частини 4 статті 20 Закону № 875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині 1 цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України. Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституції України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно з пунктом 2.3. Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року № 223, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2007 року за № 552/13819 (далі Порядок № 223) адміністративно-господарська санкція це грошове зобовязання, альтернативне зобовязанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону. Разом з тим відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частина 2 цієї статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Системне тлумачення положень Закону № 875-ХІІ дозволяє дійти висновку, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Аналогічний висновок містить в постановах Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України, що є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (21-81а13 від 16.04.2013 року).

З урахуванням викладеного на думку колегії суддів вимоги позивача про стягнення пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів з урахуванням встановлених судом обставин є передчасними.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у справі № 812/2351/14, - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у справі № 812/2351/14, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді А.В. Гайдар

ОСОБА_3