Справа № 335/12016/16-а
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Шалагінової А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції старшого сержанта ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції старшого сержанта ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до спірної постанови АР 050089 від 20.10.2016 позивач 07.09.2016 о 21:30 год. в м. Запоріжжі по пр. Соборному на Вознесенівському узвозі поблизу буд. 111а, керуючи автомобілем ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_1, на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, здійснив зупинку на цій смузі, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР України, не обумовлену виконанням вимог п. 17.2 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Вважає вказану постанову протиправною, оскільки діяв у стані крайньої необхідності, т.я. у нього було пошкоджене колесо і він здійснив зупинку для його заміни. Також вказав на ряд процесуальних порушень при розгляді справи та відсутність доказів його вини. Просив визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову АР 050089 від 20.10.2016 про накладення адміністративного стягнення (арк. справи 1421).

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Оскільки у судове засідання не прибули всі учасники процесу, суд з урахуванням приписів ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

За нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятої постанови, з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення від 20.10.2016 АР № 050089, прийнятої відповідачем, 07.09.2016 о 21:30 год. у м. Запоріжжі по проспекту Соборному на Вознесенівському узвозі поблизу буд. 111а, водій, керуючи автомобілем ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_1, на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, здійснив зупинку на цій смузі, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР України, не обумовлену виконанням вимог п. 17.2 ПДР України. У постанові констатовано порушення позивачем ч. 3 ст. 122 КУпАП, та на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З наданих суду документів встановлено, що інспектором поліції не було забезпечено повного та обєктивного зясування обставин справи.

Так, відповідно до п. 17.1 Правил дорожнього руху України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів.

Як вказує позивач у своєму позові, зупинка на вказаній смузі мала місце через пошкодження колеса його автомобіля, внаслідок чого він був змушений зупинитися та замінити колесо та діяв у стані крайньої необхідності. Відповідачем ці доводи позивача спростовані належними та допустимими доказами не були, обовязок, визначений ч. 2 ст. 71 КАС України щодо доведення правомірності свого рішення, не виконаний, з огляду на що суд вважає за можливе покласти в основу постанови обставини, вказані позивачем у позові.

Крім того, як вбачається зі спірної постанови, у ній не надана оцінка доводам позивача щодо вимушеної зупинки, не зазначено доказів на їх спростування, з огляду на що постанова не може бути визнана судом обґрунтованою.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Інші доводи позивача в обґрунтування позову не мають юридичного значення для прийняття судом рішення, оскільки фактично зводяться до не погодження із діями відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, внаслідок чого дана постанова підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Позовні вимоги про визнання дій відповідача незаконними при притягненні позивача до адміністративної відповідальності задоволенню не підлягають, оскільки згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. За змістом цієї норми, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обовязків, встановлені законом умови їх реалізації. Юридичне значення в межах спірних правовідносин для позивача має постанова від 20.10.2016 АР № 050089, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності, а не дії відповідача щодо її винесення.

З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 171-2, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 20 жовтня 2016 року серії АР № 050089, прийняту інспектором роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції старшим сержантом ОСОБА_2, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 510 (пятсот десять) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шалагінова