Справа № П/811/1233/16
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року Справа № П/811/1233/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., за участю секретаря Бондар Я.Г. та представників:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: ОСОБА_2;

третьої особи 1: ОСОБА_3;

третьої особи 2: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомВільшанської районної державної адміністрації
до третя особа:1 третя особа:2 Голови Вільшанської районної ради ОСОБА_5 Вільшанська районна рада Головний лікар комунального закладу Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги
про визнання протиправним та скасування розпорядження,
В С Т А Н О В И В:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернулась Вільшанська районна державна адміністрація (далі позивач, Вільшанська РДА) з адміністративним позовом до Голови Вільшанської районної ради ОСОБА_5 (далі відповідач); треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Вільшанська районна рада (далі третя особа 1), Головний лікар комунального закладу Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги (далі третя особа 2), у якій просить суд, визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Вільшанської районної ради ОСОБА_5 від 28.01.2016р. №2-ос "Про встановлення надбавки за складність та напруженість в роботі".

В обґрунтування позову позивач вказав, що при перевірці фінансової діяльності КЗ "Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги", було виявлено, що Голова Вільшанської районної ради ОСОБА_5 порушив порядок видання розпорядження від 28.01.2016р. №2-ос "Про встановлення надбавки за складність та напруженість в роботі" головному лікарю вказаного закладу, який передбачений Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Зокрема, позивач вказує, що такого роду розпорядження повинні прийматись на відповідній сесії районної ради, тому, ОСОБА_5 діяв не на підставі та не у спосіб передбачений чинним законодавством.

В судовому засіданні представником позивача позицію викладену в адміністративному позові підтримано та наголошено на його задоволенні.

Відповідач не погоджуючись із адміністративним позовом подав письмові заперечення, в яких виклав свою позицію, та зокрема наголосив на правомірності своїх дій при винесенні розпорядження від 28.01.2016р. №2-ос "Про встановлення надбавки за складність та напруженість в роботі" та вказав, що надбавка вказаним розпорядженням була встановлена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року №1298 Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників, установ, закладів та окремих галузей бюджетної сфери та спільного наказу Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства соціальної політики України №308/519 від 05.10.2005 р. "Про впорядкування умов оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" (а.с.66-67).

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третьою особою на стороні відповідача (Головним лікарем комунального закладу Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги) до суду подано заперечення на позовну заяву, за якими позов ним не визнається у повному обсязі. Такі заперечення мотивовано тим, що КЗ Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги є комунальним закладом Вільшанської районної ради. Відповідно до Положення про КЗ "Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги", центр має право самостійно вносити пропозиції з удосконалення оплати праці працівників, з метою посилення їх матеріальної зацікавленості за результатами роботи (а.с.130-132).

В судовому засіданні представником Комунального закладу Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги позицію викладену в письмових запереченнях підтримано та наголошено на відмові у задоволенні позовних вимог.

Представником третьої особи на стороні відповідача: Вільшанської районної ради, в судовому засіданні наголошено на відмові в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів частини шостої статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України, складення постанови у повному обсязі було відкладено до 06 грудня 2016 року із проголошенням вступної та резолютивної частини постанови в тому самому судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, дійшов наступних висновків.

За приписами п.1, 3, 9 частини 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в тому числі: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Так, предметом спору у даній справі, є правомірність винесення Головою Вільшанської районної ради ОСОБА_5 розпорядження від 28.01.2016р. №2-ос Про встановлення надбавки за складність та напруженість в роботі.

При вирішенні даного спору, суд враховує наступні фактичні обставини справи.

Рішенням 14 сесії VI скликання Вільшанської районної ради від 25.12.2012 року №221 створено Комунальний заклад Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Вільшанського району Кіровоградської області та відповідно Головою Вільшанської районної державної адміністрації затверджено Положення про вказаний комунальний заклад (а.с.32-33,140-142).

Так, 22.03.2013 року відповідним рішенням Вільшанської районної ради затверджено Статут Комунального закладу Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги (а.с.133-139).

За змістом пп.1.4 п.1 вказаного Статуту уповноваженим органом управління в галузі комунального закладу Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги є Вільшанська районна рада Кіровоградської області.

Положення пп.1.5 п.1 вказаного Статуту вказує, що центр у своїй діяльності керується ОСОБА_6 України, законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, актами уповноваженого органу управління, управління охорони здоров'я облдержадміністрації, відділу охорони здоров'я облдержадміністрації, відділу охорони здоров'я райдержадміністрації та іншими нормативно-правовими актами та вказаним Статутом.

Відповідно до статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в України", Статуту КЗ Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги, погодження управління охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації від 20.09.2013р. №21-6995/03 та подання Вільшанської районної державної адміністрації Вільшанська районна Рада на 29 сесії VI скликання прийняла рішення від 01.11.2013 року №308 "Про погодження призначення ОСОБА_7С.", яким вирішила погодити призначення останньої на посаду головного лікаря КЗ Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги (а.с.187).

Так, пунктом 2 вказаного рішення Вільшанською районною радою вирішено доручити районній державній адміністрації укласти контракт з ОСОБА_7 щодо її призначення на посаду головного лікаря КЗ Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги.

Розпорядженням Голови Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 04.11.2013 року №102-к призначено ОСОБА_7 на посаду головного лікаря Комунального закладу "Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" з 04 листопада 2013 року (а.с.184).

На виконання вимог вказаних рішень 04.11.2013р. між Вільшанською районною державною адміністрацією та ОСОБА_7 укладено відповідний контракт для забезпечення безпосереднього здійснення поточного керівництва Комунальним закладом "Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" строком з 04.11.2013р. по 03.11.2014 року (а.с.24-26).

28.01.2016 року Головою Вільшанської районної ради Кіровоградської області ОСОБА_5 видано розпорядження "Про встановлення надбавки за складність та напруженість в роботі" №2-ос, яким на 2016-й рік ОСОБА_7 головному лікарю КЗ "Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" встановлено надбавку за складність та напруженість в роботі в розмірі 50% від посадового окладу (а.с.12).

При цьому, за результатами проведеної робочою групою Вільшанської районної державної адміністрації, перевірки фінансової діяльності КЗ "Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" на предмет ефективності та раціонального витрачання бюджетних коштів, виявлено видання Головою Вільшанської районної ради Кіровоградської області ОСОБА_5 розпорядження "Про встановлення надбавки за складність та напруженість в роботі" №2-ос, що на думку перевіряючих робочої групи, суперечить вимогам статті 55 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Так, у зв'язку із встановленими фінансовою перевіркою обставинами, вважаючи дії Голови Вільшанської районної ради ОСОБА_5 при винесенні розпорядження "Про встановлення надбавки за складність та напруженість в роботі" №2-ос від 28.01.2016р. та саме розпорядження протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Позивач вважає вказане розпорядження незаконним, оскільки на його думку воно прийняті з порушенням ОСОБА_6 України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Так, на думку позивача такого роду розпорядження як спірне, повинне прийматись на відповідній сесії районної ради, а не безпосередньо головою районної ради.

Відповідно до частини другої статті 19 ОСОБА_6 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.

Відповідно до ст. 55 ОСОБА_6 України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За змістом вказаної статті ОСОБА_6 України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 56 ОСОБА_6 встановлює, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Процесуальні питання оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень регламентовані Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в т.ч., на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.

Відповідно до частини 1 статі 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.

Відповідно до ст.8 ОСОБА_6 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_6 України має найвищу силу. ОСОБА_6 України є нормами прямої дії.

Статтею 140 ОСОБА_6 України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах ОСОБА_6 і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.

Згідно ч.1 ст.144 ОСОБА_6 України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 "У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 ОСОБА_6 України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)") надано офіційне тлумачення ч.2 ст.19 ОСОБА_6 України. Конституційний суд зокрема зазначив, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.

Аналогічні за своїм змістом положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Згідно статті 3 Європейської хартії місцевого самоврядування, місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання і управління суттєвою часткою суспільних справ, які належать до їхньої компетенції, в інтересах місцевого населення.

Стаття 106 ОСОБА_6 України встановлює, що Президент України: утворює, реорганізовує та ліквідовує за поданням Прем'єр-міністра України міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.

Стаття 144 ОСОБА_6 України визначає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень статті 118 ОСОБА_6 України рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать ОСОБА_6 та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Згідно з частиною другою статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать ОСОБА_6 України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до ОСОБА_6 України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (із змінами та доповненнями), далі - Закон України № 280/97-ВР.

Згідно ст.2 Закону України № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах ОСОБА_6 і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України № 280/97-ВР, система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно ч.2 ст.10 Закону України № 280/97-ВР обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених ОСОБА_6 України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Так, повноваження районних і обласних рад встановлені главою 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР.

Перелік питань, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради визначено приписами ст.43 Закону України № 280/97-ВР.

Як зазначено попередньо, стаття 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає обсяг питань, що вирішуються районними радами на пленарних засіданнях. Перелік виключної компетенції у відповідних правовідносинах включає в себе 37 пунктів частини першої і 4 пункти частини третьої статті 43 даного Закону. Дослідивши приписи зазначеної норми Закону суд зазначає, що приписами статті питання про встановлення надбавок працівникам комунального закладу, в яких районна рада є уповноваженим органом управління не вирішуються на пленарних засіданнях.

Тобто, компетенція районних рад є правовою формою виразу їх функцій, і водночас служить і правовим засобом їх реалізації.

Крім того, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» надає можливість районним радам розглядати і вирішувати й інші питання, віднесені до їх відання ОСОБА_6 та законами України (ч. 2 ст. 43).

При цьому суд звертає увагу на те, що Закон закріплює можливість вирішення не будь-яких інших питань, а тільки тих, які законодавчо віднесені до повноважень відповідної ради.

Разом з тим, не встановлено жодної норми матеріального права, яка б наділяла районну раду повноваженнями вирішувати на пленарних засіданнях питання, викладені в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" голова районної, обласної, районної у місті ради скликає сесії ради, повідомляє депутатам і доводить до відома населення інформацію про час і місце проведення сесії ради, питання, які передбачається внести на розгляд ради, веде засідання ради.

Частиною 7 цієї ж статті визначено, що голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Таке ж право передбачено і пунктом 8 статті 59 даного Закону, а саме сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Так, згідно вимог ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені ОСОБА_6 України, цим та іншими законами до їх відання.

Крім того, відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільського, селищного, міського голови належить призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

З наведеного вбачається, що Вільшанська районна рада, як орган місцевого самоврядування, не наділена повноваженнями щодо прийняття на роботу та звільнення з посади керівників комунальних установ, такі повноваження відповідно до закону має міський голова.

Відповідно до п.19 і п.20 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова - видає розпорядження у межах своїх повноважень, а також, здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів.

Так, судом встановлено, що 28.01.2016 року головою Вільшанської районної ради Кіровоградської області видано розпорядження №2-ос «Про встановлення надбавки за складність та напруженість в роботі» на підставі та в межах вищевказаних положень законодавства (а.с.12).

Разом з тим, відповідно до Статуту Комунального закладу «Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» (п.1.4), Положення Комунального закладу «Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» (пп.3.9.3,3.10), Комунальний заклад «Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» створено за рішенням органу місцевого самоврядування, підпорядковується Засновнику, його уповноваженим органом управління є Вільшанська районна рада (а.с.133-139,140-142).

З матеріалів справи вбачається, що Комунальний заклад «Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» є комунальним закладом Вільшанської районної ради і належить до комунальної власності.

Відповідно до п.3.1, п.3.3.10 діючого Положення про КЗ «Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», центр має право самостійно вносити пропозиції з удосконалення оплати праці працівників, з метою посилення їх матеріальної зацікавленості за результатами роботи.

Керуючись п.п. 3.2, 3.3.7, Положення про КЗ «Вільшанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» для виконання покладених на нього завдань має право за погодженням із Засновником на цільове використання майна та виділених бюджетних коштів.

Відтак, суд дійшов висновку, що питання про встановлення надбавок працівникам комунального закладу відповідно до виключної компетенції районних рад не вирішуються на пленарних засіданнях органу місцевого самоврядування, а відповідно до пункту 3.3.10 зазначеного Положення відповідачеві надано повноваження для здійснення заходів з удосконалення оплати праці працівників з метою посилення їх матеріальної зацікавленості у результатах особистої роботи та загальних результатах діяльності центру.

У зв'язку з встановленими обставинами та вищевикладеним, підстави для визнання протиправним та скасування розпорядження голови Вільшанської районної ради ОСОБА_5 від 28.01.2016р. №2-ос "Про встановлення надбавки за складність та напруженість в роботі" - відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони-суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів понесення судових витрат у цій справі, пов'язаних із залученням свідків чи проведенням судових експертиз, питання про їх стягнення з позивача у зв'язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову судом не вирішується.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Вільшанської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Вільшанської районної ради ОСОБА_5 від 28.01.2016р. №2-ос "Про встановлення надбавки за складність та напруженість в роботі" - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук