Справа № 804/7657/16
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2016 р. Справа № 804/7657/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому з урахуванням уточнень просить:
Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що реєстратор Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4 здійснила державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи ФГ «Дар» на підставі нікчемного документу, а саме договору купівлі-продажу ФГ «Дар» як цілісного майнового комплексу, який складено у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчено.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав.
Представника відповідача приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та посилався на те, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 не порушила вимог законодавства України щодо проведення реєстраційних дій на підставі чинного, нотаріально посвідченого договору.
Реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, а також треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Зборами членів ФГ «Дар» тимчасово виконуючим обовязки голови обрано ОСОБА_2, що підтверджується копією Протоколу № 1 Загальних зборів членів ФГ «Дар».
Дані дії були вчинені реєстратором на підставі Договору купівлі-продажу фермерського господарства «Дар» від 02 вересня 2016 року, який укладений у простій письмовій формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_6
Згідно п. 1.1 вищевказаного Договору, його предметом є купівля-продаж ФГ «Дар» до складу майна якого входить майно, набуте фермерським господарством на підставах, що не заборонені законом, в тому числі: майно (рухоме та нерухоме), що належить фермерському господарству, право оренди земельних ділянок, не розподілений прибуток, майнові права та інші права, що належать фермерському господарству.
Згідно ч.ч. 1-2 ст. 22 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 № 973-IV, фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов'язання.
За рішенням членів фермерського господарства відповідно до закону фермерське господарство як цілісний майновий комплекс може бути відчужене на підставі цивільно-правових угод громадянам України, які мають право на створення фермерського господарства, або юридичним особам України для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подаються такі документи:
1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі;
2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру, крім внесення змін до інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) юридичної особи, у тому числі кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) її засновника, якщо засновник - юридична особа, про місцезнаходження та про здійснення звязку з юридичною особою;
3) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) протоколу засідання керівного органу громадського формування, на якому відповідно до установчого документа було скликано засідання вищого органу управління, - у разі державної реєстрації змін до відомостей про громадське формування;
4) документ, що підтверджує правомочність прийняття рішення відповідно до статуту громадського формування про внесення змін до Єдиного державного реєстру, - у разі державної реєстрації змін до відомостей про громадське формування;
5) відомості про керівні органи громадського формування (імя, дата народження керівника, членів інших керівних органів, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), посада, контактний номер телефону та інші засоби звязку) - у разі внесення змін до складу керівних органів;
6) документ, що підтверджує реєстрацію іноземної особи в країні її місцезнаходження (витяг із торговельного, банківського, судового реєстру тощо), - у разі змін, повязаних із входженням до складу засновників юридичної особи іноземної юридичної особи;
7) документ про сплату адміністративного збору - у випадках, передбачених статтею 36 цього Закону;
8) установчий документ юридичної особи в новій редакції - у разі внесення змін, що містяться в установчому документі;
9) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта - у разі внесення змін, повязаних із внесенням даних про юридичну особу, правонаступником якої є зареєстрована юридична особа;
10) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про вихід із складу засновників (учасників) та/або заява фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників), та/або договору, іншого документа про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи, та/або рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про примусове виключення із складу засновників (учасників) юридичної особи або ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі внесення змін, повязаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи.
Тотожним поняттям до «цілісного майнового комплексу» у законодавстві України є «єдиний майновий комплекс».
Зі змісту ч.ч. 2, 2 ст. 191 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Судом встановлено, що договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1 ст. 657 ЦК України).
У статті 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно змісту ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що реєстратор Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4 06 вересня 2016 року здійснив державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи ФГ «Дар» на підставі договору купівлі-продажу фермерського господарства «Дар» від 02 вересня 2016 року, який укладений у простій письмовій формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, проте, такий договір відповідно до вимог ч. 1 ст. 657 ЦК України, підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, у звязку з чим, на підставі ч. 1 ст. 220 ЦК України, є нікчемним правочином і визнання його недійсним судом не вимагається.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 вересня 2016 року між ОСОБА_6, як головою фермерського господарства «Дар» та ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу фермерського господарства «Дар», який посвідчено 07 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 3050.
Аналізуючи зміст оскаржених дій, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Згідно змісту правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
Отже, з огляду на те, що цілісний майновий комплекс ФГ «Дар», вибув з власності ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 на підставі нікчемного договору, суд приходить до висновку, що дане майно вибуло з володіння власників поза їх волею.
Суд приймає до уваги посилання представника відповідача що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, вчиняючи оскаржені дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань керувалась чинним на момент виникнення правовідносин Договором купівлі-продажу фермерського господарства «Дар», який посвідчено 07 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 3050, та нормами законодавства України.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Частинами 1-2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2
Відповідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 88, 94, 128, 155, 158-163, 167, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» судовий збір у розмірі 1 102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні 40 копійок).
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1