Справа № 808/1804/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
20 грудня 2016 рокусправа № 808/1804/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.
суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.
за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,
за участю представника позивача Щербини М.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року по справі № 808/1804/16 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові комп`ютерні інтелектуальні системи та мережі» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені, -
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Вважаючи вказане рішення суду таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказавши на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що відповідач прийняв всіх необхідних заходів для створення робочих місць та працевлаштування інвалідів, при цьому не врахував, що підприємство в дійсності не працевлаштувало необхідну кількість інвалідів. Тому, Товариство повинно було самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році. Сплата зазначених санкцій не ставиться в залежність від того, чи вживав роботодавець необхідних, передбачених законодавством заходів, щодо працевлаштування інвалідів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.
Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, дійшла висновку, що її необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 28.01.2016 ТОВ «Нові комп`ютерні інтелектуальні системи та мережі» (далі ТОВ «НКІСМ») подано позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік (форма № 10-ПІ), в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 7,6 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0,2 осіб, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», - 0,2 осіб. Фонд оплати праці штатних працівників складає 184000 грн, середньорічна заробітна плата штатного працівника 2421,00 грн. Сума адміністративно-господарських санкцій не визначалась.
Також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що впродовж січня березня 2015 року середньооблікова кількість штатних працівників на ТОВ «НКІСМ» щомісяця складала 7 осіб, з яких всі 7 осіб підлягали включенню в розрахунок середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, але впродовж квітня - серпня цей показник становив 6 осіб, з яких включенню в розрахунок підлягали 5 осіб, в вересні - жовтні 5 осіб, з яких включенню в розрахунок підлягали 4 особи, та в листопаді - грудні - 15 осіб, з яких включенню в розрахунок підлягали 14 осіб.
Зазначені обставини щодо не включення до середньооблікової кількості штатних працівників однієї особи з квітня 2015 р. спричинені тим, що з 17.03.2015 р. працівник відповідача ОСОБА_1 був увільнений від роботи на період призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією, що підтверджено копією наказу № 2003/1 (а.с. 37) та повідомленням Енергодарського об`єднаного міського військового комісаріату Запорізької області № 477 до ТОВ «НКІСМ» про те, що працівник підприємства відповідно до Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу (а.с. 36).
20.03.2015 р. директором ТОВ «НКІСМ» видано наказ «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи на період призову на військову службу у зв`язку з мобілізацією» з 17.03.2015 на період призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку.
Про зазначені обставини ТОВ «НКІСМ» повідомило Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів листом № 19-07/1 від 19.07.2016.
Також встановлено, що наказом ТОВ «НКІСМ» № 3010/10 від 30.10.2015 прийнято на роботу ОСОБА_2 , інваліда третьої групи, на посаду монтажника інформаційно-комунікаційних мереж, про що повідомлено відповідача листом № 1902/1 від 19.02.2016 (а.с. 62-64).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підприємством було вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення та були проведені всі організаційні заходи щодо створення робочого місця для працевлаштування інваліда.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову з наступних підстав.
Відповідно до вимог статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
З огляду на приписи статті 238 Господарського кодексу України до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, стаття 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Так, згідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року N 875-XII забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. <…> Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В той же час статтею 19 вказаного Закону № 875 передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Отже, на підприємствах, в яких середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік менше 8 осіб, обов`язок зі створення робочих місць для інвалідів не виникає, а тому і санкції за їх нестворення застосовані бути не можуть.
Як встановлено судом, при складанні та направленні звіту ТОВ «НКІСМ» помилково до середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу за 2015 рік (строчка 01 форми № 10-ПІ) був зарахований працівник, який з 17 березня 2015 року мобілізований до складу Збройних сил України, що вплинуло на вказане значення.
Згідно пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників № 286, середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору.
Пунктом 3.2.2. цієї Інструкції № 286, при обчисленні середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу враховуються всі категорії працівників облікового складу, зазначені у пунктах 2.4, 2.5 цієї Інструкції, крім працівників, які перебувають у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною до досягнення нею віку, передбаченого чинним законодавством або колективним договором підприємства, включаючи тих, які усиновили новонароджену дитину безпосередньо з пологового будинку (підпункти 2.5.8 - 2.5.9 Інструкції). Облік цих категорій працівників ведеться окремо.
У пункті 2.4 Інструкції № 286 наведено перелік штатних працівників, які підлягають віднесенню до облікової кількості, а у пункті 2.5 цієї Інструкції наведено перелік працівників, які підлягають віднесенню до облікової кількості, але були тимчасово відсутні з певних причин.
Ані в пункті 2.4, ані в пункті 2.5 Інструкції № 286 не міститься посилань на осіб, які уклали трудовій договір, але відсутні на роботі через призов на військову службу в порядку мобілізації. Отже, можливо зробити висновок, що такі особи не повинні враховуватись при визначені середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу за рік при заповненні рядку 01 форми 10-ПІ.
Такий висновок підтверджено і роз`ясненнями Департаменту статистики праці Державної служби статистики України (а.с. 35) та Головного управління статистики у Запорізькій області (від 23.06.2016 р.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим проведений позивачем розрахунок, згідно якого фактична середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ТОВ «НКІСМ» за 2015 рік становила 7 осіб, а тому у відповідача не виникло обов`язку зі створення робочого місця для інваліда у відповідності до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому і позов про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені за не створення такого робочого місця не підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, постанова є законною, що є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у справі № 808/1804/16 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2016 р.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко