Справа № 803/3027/15
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Справа № 803/3027/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Сметані Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 акціонерне товариство «ОСОБА_5 ОСОБА_2» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3В.) звернувся в суд з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ, відповідач, інспекція), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 акціонерне товариство «ОСОБА_5 ОСОБА_2» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, про що складено акт від 08.10.2014 року № 8220/17.3/НОМЕР_2.

Перевіркою, зокрема, встановлено, що позивачем порушено підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статтю 179 Податкового кодексу України (ПК України), в результаті чого підлягає донарахуванню податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) за 2013 рік в сумі 139019,98 грн.

На підставі акту перевірки від 08.10.2014 року № 8220/17.3/НОМЕР_2 Луцькою ОДПІ було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27.11.2014 року, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з ПДФО на 173774,97 грн., в т. ч. за основним платежем 139019,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 34754,99 грн.

Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням та вважає його протиправним з тих підстав, що відповідачем неправомірно визначено грошове зобовязання з ПДФО у звязку із включенням до складу оподатковуваного доходу пені за кредитним договором, зобовязання за яким були припинені. Крім того, відповідач не врахував, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2014 року були внесені зміни до договору від 04.10.2013 року про припинення зобовязань за кредитним договором шляхом встановлення розміру непогашеної заборгованості.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 27.11.2014 року № НОМЕР_1.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову представник відповідача адміністративний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що під час перевірки платника податків на підставі відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України та форми 1-ДФ про суми виплачених доходів було виявлено отримання позивачем загального доходу за 2013 рік в загальній сумі 1132251,33 грн. (в т. ч. дохід у вигляді додаткового блага в сумі 1122190,99 грн. від ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2»), у звязку з чим оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу правомірно збільшено суму грошового зобовязання з ПДФО.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просив у його задоволенні відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2» в судове засідання не зявився, однак у письмових запереченнях позовні вимоги заперечив з тих підстав, що позивача у встановленому порядку було повідомлено про анулювання (прощення) суми боргу за кредитним договором, банком було зазначено всю суму прощеного боргу ОСОБА_3 в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, за четвертий квартал 2013 року (форма № 1ДФ) 1122190,99 грн.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 25.05.2007 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2») (кредитор) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір № 014/1101/82/35842.

04.10.2013 року між ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2» (банк), ОСОБА_3 (боржник) та ТзОВ «ТРК «Третій Регіон» (третя особа) було укладено договір про виконання зобовязання третьою особою, відповідно до умов якого третя особа здійснює платежі в національній валюті України в сумі 657887,84 грн., а боржник зобовязується прийняти ці грошові кошти в рахунок прийняття виконання зобовязань за кредитним договором № 014/1101/82/35842 від 25.05.2007 року, укладеним між банком та боржником, та в рахунок будь-яких збитків банку внаслідок розірвання, припинення та нечинності кредитного договору, а банк зобовязується прийняти від третьої особи грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором із застосуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день погашення відповідних грошових зобовязань. Як слідує із банківської виписки за 04.10.2013 року, ТзОВ «ТРК «Третій Регіон» перерахувало кошти в сумі 657887,84 грн. за вказаним договором на рахунок ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2».

Крім того, 04.10.2013 року між ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2» (кредитор) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір про припинення зобовязань за кредитним договором № 014/1101/82/35842 від 25.05.2007 року, відповідно до пунктів 1, 2 якого: сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на день укладення цього договору складає 140396,72 доларів США, що складає еквівалент 1122190,99 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору, в т. ч.: основна сума боргу кредиту 10802,04 доларів США (86340,71 грн.), проценти, нараховані за користування кредитом 27481,65 доларів США (219660,83 грн.), розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором 816189,45 грн.; у звязку із погашенням третьою особою ТзОВ «ТРК «Третій Регіон» до підписання цього договору зобовязань, що випливають з кредитного договору № 014/1101/82/35842 від 25.05.2007 року, в розмірі 657887,84 грн., що складає еквівалент 82308,00 доларів США, сторони домовилися, що з дати укладення цього договору боргові зобовязання за кредитним договором припиняються, а кредитний договір вважається розірваним.

ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2» подало податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, за четвертий квартал 2013 року (форма № 1ДФ), у якому в графах « 3а сума нарахованого доходу» та « 3 сума виплаченого доходу» зазначено про нарахований позивачу дохід в сумі 1122190,99 грн.

Судом також встановлено, що Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, про що складено акт від 08.10.2014 року № 8220/17.3/НОМЕР_2. Із вказаного акту слідує, що під час перевірки платника податків на підставі відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України та форми 1-ДФ про суми виплачених доходів було виявлено отримання позивачем загального доходу за 2013 рік в загальній сумі 1132251,33 грн. (в т. ч. дохід у вигляді додаткового блага в сумі 1122190,99 грн. від ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2»). Перевіркою, зокрема, встановлено, що позивачем порушено підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статтю 179 ПК України, в результаті чого підлягає донарахуванню ПДФО за 2013 рік в сумі 139019,98 грн.

На підставі акту перевірки від 08.10.2014 року № 8220/17.3/НОМЕР_2 Луцькою ОДПІ було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27.11.2014 року, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з ПДФО на 173774,97 грн., в т. ч.: за основним платежем 139019,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 34754,99 грн.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобовязання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі податкового повідомлення-рішення в частині збільшення суми грошового зобовязання з ПДФО на 76523,75 грн., в т. ч.: за основним платежем 61218,99 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 15304,74 грн., з огляду на таке.

Згідно із пунктом 162.1 статті 162 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками ПДФО є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Пунктом 164.1 статті 164 цього ж Кодексу передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно із підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII (який набрав чинності з 01.01.2015 року) підпункт «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 було викладено у такій редакції: «д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом".

Відтак, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що до загального річного оподатковуваного доходу позивача за 2013 рік підлягали включенню лише основна сума боргу та проценти, без пені, що анульовані згідно з договором про припинення зобовязань за кредитним договором № 014/1101/82/35842 від 25.05.2007 року, оскільки лише з 01.01.2015 року до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді саме основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, а відповідні зміни до ПК України були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, який немає зворотної дії в часі.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави суду дійти висновку, що до загального річного оподатковуваного доходу позивача за 2013 рік підлягав до включення дохід у вигляді суми боргу (в т. ч.: основної суми боргу, процентів та пені), анульованого згідно з договором про припинення зобовязань за кредитним договором № 014/1101/82/35842 від 25.05.2007 року. При цьому, суд враховує, що кредитор ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2» виконав вимоги підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України шляхом повідомлення позивача під підпис про анулювання (прощеного) боргу та включення суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного). Відтак, позивач самостійно повинен був сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації за 2013 рік.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року № К/800/62063/14.

Крім того, при підписанні 04.10.2013 року договору про припинення зобовязань за кредитним договором № 014/1101/82/35842 від 25.05.2007 року в п. 7 ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2» було повідомлено ОСОБА_3, що згідно пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України анульована сума заборгованості є доходом боржника, отриманим як додаткове благо, та йому необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Разом з тим, судом також встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2014 року (яке набрало законної сили 03.10.2014 року) у справі № 161/10072/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2» в особі Волинської обласної дирекції про визнання недійсними та зміни умов договору позов задоволено, суд вирішив змінити умови пункту 1 договору про припинення зобовязань за кредитним договором № 014/1101/82/35842 від 25.05.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року, встановивши розмір непогашеної позичальником заборгованості в розмірі 57375,29 доларів США, що складає еквівалент 459002,00 грн., а пеню за порушення строків розрахунків в розмірі 153000,77 грн.

На думку суду, оскільки рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2014 року у справі № 161/10072/14-ц набрало законної сили і є обовязковим, тому при вирішенні даного спору оподатковуваний дохід позивача за 2013 рік у вигляді анульованого (прощеного) боргу за кредитним договором № 014/1101/82/35842 від 25.05.2007 року та сума податкових зобовязань з ПДФО повинні бути визначені з урахуванням вказаного судового рішення. При цьому, суд звертає увагу, що вказане рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2014 року набрало законної сили 03.10.2014 року, тобто, до складання акту перевірки від 08.10.2014 року № 8220/17.3/НОМЕР_2 та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27.11.2014 року.

Згідно із проведеним Луцькою ОДПІ на вимогу суду розрахунком, у випадку врахування уточнюючого податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, за четвертий квартал 2013 року (форма № 1ДФ) ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2», позивачу підлягає донарахуванню ПДФО в загальній сумі 97 251,24 грн., в т. ч.: основний платіж 77800,99 грн., штрафні санкції 19450,25 грн. На думку суду, саме у такому розмірі позивачу слід було визначити податкове зобовязання з ПДФО, відтак, у вказаній сумі оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно, в той час як в сумі 76523,75 грн. (в т. ч.: за основним платежем 61218,99 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 15304,74 грн.) зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем протиправно.

Що ж стосується посилань представника позивача на зміст пп. 165.1.55 ст. 165 ПК України, (в редакції Закону України від 09.04.2015 року №321-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань»), яким встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, оскільки на день прощення боргу позивачу даної норми не існувало.

При цьому, відповідно до змісту вказаних вище законодавчих норм, сума анульованого податкового боргу включає як основну суму кредиту, так і нараховані відсотки, штрафні санкції, що підлягають обов'язковій сплаті боржником відповідно до умов кредитного договору. Адже в аналізованій нормі йдеться про борг в цілому, тобто про загальну суму фінансових зобов'язань, що підлягають погашенню боржником, незалежно від підстави їх виникнення.

Оскільки зміст аналізованої норми не допускає іншого тлумачення, то подальше зміна її редакції згідно із Законом України від 09.04.2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань», на які, як було зазначено вище посилається апелянт, та відповідно до якої до складу оподатковуваного доходу платника включається лише основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, не може розцінюватися як законодавче уточнення, а є, по суті, зміною правового регулювання розглядуваних правовідносин.

Аналогічної правової позиції з даного спірного питання дотримується і Вищий адміністративний суд України, зокрема, у своїх ухвалах від 06.04.2016 року по справі №К/800/52629/15, від 13.07.2016 року по справі №К/800/17483/15, від 06.09.2016 року по справі №К/800/14135/16.

З наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, адміністративний позов підлягає до задоволення частково шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ в частині збільшення суми грошового зобовязання з ПДФО на 76523,75 грн., в т. ч.: за основним платежем 61218,99 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 15304,74 грн., а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно із частиною третьою статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як передбачено частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом), судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до частини першої статті 4 цього ж Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 зазначеного Закону визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно із частиною третьою статті 4 цього ж Закону визначено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивач за подання даного позову як позову майнового характеру повинен був сплатити судовий збір в сумі 3475,50 грн., фактично сплатив 351,44 грн. згідно із квитанцією № 0.0.428691644.1 від 31 серпня 2015 року (а. с. 2).

Суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 76 523,75 грн (44,04% від загальної суми позовних вимог). В іншій частині позовних вимог (55,96 %) суд відмовляє, а судовий збір за них становив 1 944,89 грн. З врахуванням вже сплаченого судового бору у розмірі 351,44 грн, з позивача до стягнення підлягає ще 1593,45 грн.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області 27.11.2014 року № НОМЕР_1 в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 76 523,75 грн., в тому числі: за основним платежем 61 218,99 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 15 304,74 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 593,45 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде виготовлена в повному обсязі 25 грудня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич