Справа № 809/1835/16
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
"21" грудня 2016 р. Справа № 809/1835/16

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Суддя Остап'юк С.В.
за участю секретаря Федів А.В.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський шиноремонтний завод" до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови №09-18-105/294 від 10.11.2016,-
09.12.2016 товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський шиноремонтний завод" (надалі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі по тексту відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №09-18-105/294 від 10.11.2016.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, на підставі помилкових висновків про те, що цивільно-правові угоди, що укладені між позивачем та його працівниками, містять ознаки трудових договорів, та всупереч Цивільному кодексу України, Кодексу законів про працю України, оскаржуваною постановою застосував штраф в розмірі 174 000 гривень. Вважає оскаржувану постанову №09-18-105/294 від 10.11.2016 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримав, з мотивів викладених в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнала, з мотивів викладених в письмовому запереченні, обґрунтованого тим, що цивільно-правові угоди, укладені між позивачем та його працівниками, містять ознаки трудових договорів, тому відповідачем за порушення позивачем вимог статті 24 Кодексу законів про працю України правомірно, оскаржуваною постановою, у відповідності до статті 265 вказаного Кодексу, застосував штраф в розмірі 174 000 гривень. Просила в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, судом встановлено наступне.
В період з 26.10.2016 до 28.10.2016 посадовою особою Управління Держпраці в Івано-Франківській області здійснено перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський шиноремонтний завод", за наслідками якої складено акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування за №09-18-0029/559 (а. с. 9 17).
Перевіркою встановлено, що позивачем трудові договори з працівниками охорони товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський шиноремонтний завод" не оформлено, шляхом видання наказу. Цивільно-правові угоди, укладені підприємством, містять ознаки трудових договорів.
10.11.2016 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №09-18-105/294, якою, у відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, за порушення позивачем вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, застосовано до товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський шиноремонтний завод" штраф в розмірі 174 000 гривень.
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (частина 1 статті 1).
Частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Частинами 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні контракту.
Згідно частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Цивільно-правовий договір це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
У відповідності до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1). Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони (частина 2). Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (частина 3). До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів (частина 4).
Відповідно частин 1, 2 статті 928 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Враховуючи аналіз наведених норм права, суд зазначає, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.
Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено цивільно-правові угоди за №№16, 17, 19, 25 відповідно, термін дії яких до 31.12.2016 (а. с. 18 21).
Предметом вказаних цивільно-правових угод є взяття вказаними особами зобовязань виконати такі роботи: по охороні матеріальних цінностей, які знаходяться на охороняємих обєктах, а також встановлений пропускний режим на прохідній, прибирання території та інші роботи визначені начальником загальногосподарської дільниці. Встановлено умови розміру та порядку оплати праці, координацію та контролю за виконанням робіт.
Між вказаним працівниками та позивачем, регулярно, підписувалися акти виконаних робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами, з додатками до них (а. с. 22 40).
Таким чином, у відповідності до актів виконаних робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами та додатків до цих актів, предметом вказаних договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. Працівники позивача систематично виконувала певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк.
Праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності всього підприємства з систематичним виконанням трудових функцій, що підтверджується отриманням оплати за виконану роботу щомісячно за фактичний період часу, а також підпорядкованістю начальнику загальногосподарської дільниці, вимогам охорони праці, техніки безпеки на робочому місці, згідно інструкції охорони праці та техніки пожежної безпеки, прийнятої на підприємстві.
У вищезгаданій цивільно-правовій угоді не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату.
Таким чином, суд робить висновок, що в даному випадку правовідносини між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (сторонами цивільно-правового договору) носять ознаки характерні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору, перешкоджає реалізації працівниками права на працю гарантованого Конституцією та статтею 2 Кодексу законів про працю України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.
Як наслідок цивільно-правові угоди між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на переконання суду є такими, що містять вказані вище ознаки трудових договорів, які позивачем не оформлені у спосіб, встановлений Законом.
За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення позивачем вимоги частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень; погодинному розмірі: з 1 січня - 8,29 гривні, з 1 травня - 8,69 гривні, з 1 грудня - 9,59 гривні.
Згідно частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Як встановлено судом, відповідач постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №09-18-105/294 від 10.11.2016, за порушення позивачем вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, у відповідності до частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України застосував до товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський шиноремонтний завод" штраф в розмірі 174 000 гривень.
За таких обставини, є правомірною постанова відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №09-18-105/294 від 10.11.2016.
Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими, а даний адміністративний позов до задоволення не підлягає.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський шиноремонтний завод" до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови №09-18-105/294 від 10.11.2016, відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 26.12.2016 року.