Справа № 815/5276/16
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5276/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправним та скасування припису та акту перевірки, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в якому позивач, уточнивши позовні вимоги, просить:

- визнати протиправним та скасувати припис Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 16.09.2016 року щодо усунення ОСОБА_1 порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, держаних стандартів і правил;

- визнати протиправним та скасувати акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.09.2016 року відносно ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті будівництва - садового будинку з господарськими будівлями за адресою: СТ «Авангард», діл. № 1642, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, з порушеннями вимог чинного законодавства, оскільки, зокрема, не було завчасно повідомлено позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення, не ознайомлено з актом перевірки, приписом, протоколом про адміністративне правопорушення. Відтак, на думку позивача, складені за наслідками такої перевірки, припис та акт Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 16.09.2016 року є протиправними та підлягають скасуванню.

В судове засідання позивач не з'явився, 19.10.2016р. (вхід. № 27495/16) через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. 15.12.2016р. (вх. № 33867/16) аналогічне клопотання надійшло від представника позивача.

Відповідач до судового засідання явку представника не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

З урахуванням приписів ст. 128 КАС України, зважаючи на те, що у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: СТ «Авангард», діл. №1642, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, кадастровий номер :02:004:0112, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №650983 (а/с. 19).

Згідно технічного паспорту, виданого ТОВ «Нове БТІ», на вказаній земельній ділянці розташовано житловий будинок, який складається з таких складових частин: житловий будинок А, Б; вбиральня-душ-В; навіс Д, Е; огорожа 1-3 (а/с. 24-29).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок загальною площею 201,8 кв.м., житловою площею 109 кв.м., який містить складові частини: житловий будинок А, Б; вбиральня-душ-В; навіс Д, Е; огорожа 1-3, належить позивачу на праві приватної власності (а/с. 23).

16.09.2016р. головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області ОСОБА_3 відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553, наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України №976 від 08.09.2015р., на підставі направлення №1538 від 03.08.2016р., проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил за гр. ОСОБА_1, місцезнаходження обєкта будівництва: СТ «Авангард», діл. № 1642, смт. Затока, м.Білгород-Дністровський, Одеська область.

За результатами перевірки встановлено, що власником ОСОБА_1 було самочинно збудовано двоповерхову будівлю без відповідних документів. В акті перевірки, з посиланням на ст. 376 Цивільного кодексу України, перевіряючим зазначено про порушення позивачем ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами перевірки складено акт дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.09.2016 р. (а/с. 12-13).

16.09.2016 р. складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та винесено вимогу позивачу усунути порушення вимог містобудівного законодавства у термін до 16.10.2016 р. (а/с. 14-15).

Також, 16.09.2016 р. складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яким зафіксовано вчинені позивачем правопорушення, передбачені ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а/с. 16-17).

23.09.2016 р. головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області ОСОБА_3 винесено постанову № 667 по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та накладено штраф у розмірі 5900,00 грн. (а/с. 35-36).

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з тягом розумного строку.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування свого рішення, чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст.8 КАС України, застосування правила про пріоритет норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням може бути здійснене також шляхом використання практики Європейського суду з прав людини.

Гарантії статті 6 § 1 включають зобовязання судів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (H. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їх справа була ретельно розглянута.

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобовязаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суоминен проти Фінляндії), § 36).

Стаття 6 § 1 зобов'язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (Van de Hurk v. the Netherlands (ОСОБА_2 де Гурк проти Нідерландів), § 61; Garcнa Ruiz v. Spain (ОСОБА_3 проти Іспанії) [ВП], § 26; Jahnke and Lenoble v. France (Янке і Ленболь проти Франції) (dйc.); Perez v. France (Перез проти Франції) [ВП], § 81).

Отже, суди мають вивчити наступне:

- основні аргументи сторони (Buzescu v. Romania (Бузеску проти Румунії), § 67 ; Donadze v. Georgia (Донадзе проти Грузії), §35);

- заяви, що стосуються прав і свобод, які гарантуються Конвенцією і її протоколами: національні суди повинні розглядати такі справи з особливою суворістю і ретельністю (Wagner and J.M.W.L. v. Luxembourg (ОСОБА_2 і J.M.W.L. проти Люксембургу), § 96).

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Статтею 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Приписами ч. 2 ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» визначено, що Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно зі ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності. При цьому, п.п 2, 3 ч.4 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обовязкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 08.04.2011р. № 439/2011, визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Нормативно-правовим актом, який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури є Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі Порядок № 533).

Вказаним порядком передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами, а саме: посадовими особами інспекцій відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.

Пунктом 2 Порядку № 553 визначено, що Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт, виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Згідно п.7 Порядку № 533 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є:

подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням;

необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність обєкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів;

виявлення факту самочинного будівництва об'єкта;

перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю;

вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки;

звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства;

вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка проводилась на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 976 від 08.09.2015р.

Наказ № 976 від 08.09.2015 року «Про удосконалення роботи із здійснення заходів державного архітектурно будівельного контролю» є організаційно-розпорядчим документом, який впорядковує роботу територіальних органів ДАБІ України.

Організаційно-розпорядчий документ - це вид письмового документа, у якому фіксують рішення з адміністративних і організаційних питань, а також питань управління, взаємодії, забезпечення і регулювання діяльності органів влади, установ, підприємств, організацій, їх підрозділів і посадових осіб.

Наказ № 976 від 08.09.2015 року виданий з метою належної реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю на період до утворення (визначення) відповідних структурних підрозділів з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчих органів з питань державного архітектурно - будівельного контролю сільських, селищних, міських рад і затвердження акта спільної комісії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства».

Зазначений наказ надає повноваження керівникам (їх заступникам) територіальних органів ДАБІ України направляти інспекторів на проведення планових та позапланових перевірок, а також підписувати направлення на перевірки.

Ця обставина встановлена у справі № 815/647/16 за позовом обслуговуючого кооперативу Житлово будівельний кооператив Морський 1 до Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області, треті особи: головний інспектор Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області ОСОБА_4, обслуговуючий кооператив Житловий комплекс Золотий берег, ОСОБА_5, приватне підприємство «Спеціальні технології. Іноваційна діяльність», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування припису та постанов про накладення штрафу, рішення у якій набрало законної сили.

В акті дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.09.2016 р. наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 976 від 08.09.2015р. зазначено як підставу для проведення перевірки на обєкті будівництва, однак вказаний наказ, як організаційно-розпорядчий документ, не є підставою для проведення позапланової перевірки позивача, оскільки п. 7 Порядку № 533 встановлено підстави, серед яких, зокрема, є вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки.

Водночас, як вбачається зі змісту акта дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.09.2016р., інших підстав, які б слугували підставою для проведення перевірки, у вказаному акті не зазначено.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Згідно постанови Верховного Суду України від 27.01.2015 року по справі №21-425а-14 (номер рішення у ЄДРСР - 43075087) суд дійшов таких висновків: аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Такаж правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 09.02.2016 р. по справі № 826/5689/13-а.

Таким чином, Верховний Суд України у цьому рішенні зазначає, якщо субєктом владних повноважень було не дотримано встановленого законом порядку призначення контрольного заходу (перевірки), це призводить до визнання такого заходу незаконним та не породжує правових наслідків такого заходу.

Пунктом 9 Порядку №553 визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

Згідно п. 13 Порядку №553 суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.

В акті дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.09.2016 р., приписі, протоколі від 16.09.2016 р. не зазначено, що позивач був присутнім під час здійснення перевірки. Разом з тим, міститься запис, що позивач від отримання та підпису вказаних документів відмовився.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини у їх сукупності, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування припису Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 16.09.2016 року щодо усунення ОСОБА_1 порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, держаних стандартів і правил є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас твердження позивача щодо порушення відповідачем вимог Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995р. № 244 щодо процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, накладення штрафу судом не беруться до уваги, оскільки правомірність постанови № 667 по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 5900,00 грн., не є предметом спору у даній справі.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.09.2016 року відносно ОСОБА_2, суд відмовляє, з огляду на наступне.

Пунктом 12 Порядку № 553 передбачено, що посадові особи інспекції під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язані, зокрема, у повному обсязі, об'єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

Акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в інспекції. Акт перевірки підписується посадовою особою інспекції, яка провела перевірку та суб'єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль (п. 18).

Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в інспекції, а інший надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. Припис підписується посадовою особою інспекції, яка провела перевірку (п. 19).

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Наведена процесуальна норма кореспондується з положеннями ч.2 ст.17 КАС України, відповідно до якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1).

Правовий акт індивідуальної дії є актом органів державної влади та посадових осіб, що встановлює, змінює або припиняє права та обов'язки певної особи (певного кола осіб), а також створює правила поведінки, передбачені для разового застосування. За своєю юридичною природою правовий акт індивідуальної дії є актом застосування правової норми до конкретних фактичних обставин, що тягнуть виникнення, зміну або припинення правовідносин між персонально визначеними особами, на яких поширюється дія такого акта.

У той же час акт перевірки не відповідає наведеним критеріям. Такий акт, призначений для оформлення результатів перевірки та є лише відображенням фактичних дій посадових осіб, якими здійснювалась перевірка, та думку з приводу відповідності поведінки субєкта містобудування вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п.п. 6, 8 ч.1 ст. 3 КАС України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно із ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який проведено Конституційним Судом України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Суд вважає за необхідне зазначити, що сам акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.09.2016 року по своїй природі є лише документом, яким оформлений результат проведеної перевірки, який носить констатуючий, а не владно-зобов'язуючий характер, оскільки не містить обов'язкових приписів, розпоряджень, що породжують юридичні наслідки для позивача.

Отже, виходячи із системного аналізу вищезазначених положень чинного законодавства, акт перевірки та протокол є виключно службовими документами, які підтверджують факт проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, носіями доказової інформації про виявлені контролюючим органом під час проведення перевірки порушень підконтрольними субєктами містобудування, та документами, на підставі яких приймаються припис щодо усунення виявлених перевіркою порушень законодавства та постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а дії контролюючого органу з проведення перевірки, оформлення її результатів та викладення їх у висновках акту перевірки та протоколі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності є лише службовою діяльністю працівників контролюючого органу на виконання своїх посадових обовязків зі збирання доказової інформації щодо дотримання субєктом містобудування вимог чинного законодавства та самі по собі не мають безпосереднього впливу на стан субєктивних прав та обовязків субєкта містобудування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що акт перевірки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, його висновки не зумовлюють виникнення субєктивних прав та обовязків субєкта господарювання, а тому оцінка висновків акту перевірки та протоколу, в тому числі і оцінка дій посадових осіб органу архітектурно-будівельної інспекції щодо складання зазначених документів та викладання в них висновків має надаватися лише при вирішенні спору щодо правомірності рішення, прийнятого на підставі такого акту, оскільки самі по собі ці дії, акт та протокол не впливають на стан прав, свобод чи інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України з цього питання, викладеною в постанові від 10.09.2013 року у справі №21-237а13. Так, Верховним Судом України у вказаній постанові зазначено, що акт не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 3 ст.106 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору.

У відповідності до ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ст.3 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір, у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд зазначає, що за подачу цього позову належало сплатити судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати за кожну із заявлених позовних вимог, що становить 1102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні 40 коп.).

Ухвалою від 12.10.2016 р. відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.9 Закону України Про судовий збір судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має бути сплачено за місцем розгляду справи та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551,20 грн., оскільки в задоволенні однієї вимоги судом відмовлено.

Відповідно до ч.1, 3 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При цьому, враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 551, 20 грн. підлягає стягненню з Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань за місцем розгляду справи та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до Положення про Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області затвердженого Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції від 08.09.2015 № 994, Департамент ДАБІ в Одеській області утворено як структурний підрозділ апарату Державної архітектурно-будівельної інспекції України з метою реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду в Одеській області

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету міністрів України від 23.04.2014 за № 150 «Питання функціонування територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції», Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Державної архітектурно-будівельної інспекції України, щодо утворення її територіальних органів, як структурних підрозділів апарату Інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, м.м. Києві та Севастополі.

Крім того, відповідно до наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.10.2014 № 230 «Щодо діяльності деяких підрозділів Державної архітектурно-будівельної інспекції», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області забезпечує здійснення функції та повноважень територіального органу, утвореного як структурний підрозділ апарату Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Отже, відповідач по справі Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області не є юридичною особою та не має власних рахунків в органах Казначейства, а всі рахунки відкриті в центральному органі Державної архітектурно-будівельної інспекції України з якої і підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 94, 122, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 16.09.2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551,20 грн. (пятьсот пятдесят одна гривня 20 коп.) за подання адміністративного позову та перерахувати на р/р № 4005, отримувач коштів УК у м. Одесі/Київський район, код отримувача 38016923, банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Стягнути з Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в особі Державної архітектурної- будівельної інспекції України (01133, м. Київ. бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551,20 грн. (пятьсот пятдесят одна гривня 20 коп.) за подання адміністративного позову та перерахувати на р/р № 4005, отримувач коштів УК у м. Одесі/Київський район, код отримувача 38016923, банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.