Справа № 826/10511/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2016 року № 826/10511/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант»

до Оболонської районної у м. Києві державна адміністрації

треті особи 1)Служба у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації

2)ОСОБА_1

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (далі по тексту - ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - Служба у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації та ОСОБА_1, щодо:

зобов'язання відповідача скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, як таку, що проведена з порушенням вимог законодавства та вчинити всі передбачені законодавством дії, пов'язані із скасуванням реєстрації місця проживання;

зняти з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.04.2016 товариство звернулося до відповідача про скасування протиправної реєстрації, на що було отримано лист № 104-3362 від 16.05.2016 відповідно до якого відповідач зазначив, що згідно норм чинного законодавства до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації перейшли повноваження здійснювати, зокрема реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання, однак відповідач не може виконати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва про зобов'язання скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, однак на думку, позивача відмова у знятті з реєстрації місця проживання є протиправною та необґрунтованою.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що як вбачається із резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду м. Києва зобов'язано вчинити дії саме Оболонський районний відділ ГУ Державної міграційної служби у м. Києві, а не Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію.

Представники третіх осіб своєї позиції по справі не висловили, будь-яких документів чи пояснень до суду не надали, уповноважених представників у судове засідання не скерували.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, керуючись ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2007 між АБ "Банк Регіонального Розвитку" (далі по тексту - Банк) та ОСОБА_5 (далі по тексту - Боржник 1, ОСОБА_5) було укладено Кредитний договір № 27/10-912-П (далі по тексту - Кредитний договір) у відповідності до якого Боржнику 1 було надано кредит у сумі 560 000,00 грн.

Також, 01.11.2007 для забезпечення виконання кредитних зобов'язань Боржника 1, між Банком та ОСОБА_6 (далі по тексту - Боржник 2) було укладено Іпотечний договір № 027/Д31263П, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 4433 (далі по тексту - Іпотечний договір).

Відповідно до п.1.2 Іпотечного договору Боржник 2 передав Банку в іпотеку квартиру № 144, яка належить Боржнику 2 на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, складається з 3 жилих кімнат, жилою площею 47,60 кв. м., загальною площею 68,30 кв. м. (далі по тексту - квартира).

На момент укладання Іпотечного договору в квартирі була зареєстрована та постійно проживала ОСОБА_6, що підтверджувалось довідкою Форми 3 Комунального підприємства "Житлосервіс "Оболонь" у Оболонському районі м. Києва" №1720 станом на 19.10.2007 року.

Пунктом 2.1.7 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодавець зобов'язаний без письмової згоди Іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки, не обтяжувати його будь-якими зобов'язаннями (спільна діяльність, лізинг, оренда, користування тощо).

03.08.2010 Оболонським районним судом міста Києва було винесено заочне рішення за позовною заявою Банку у справі № 2-5240/2010, відповідно до якого позовні вимоги Банку були задоволені та вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь Банку 5 046 613,41 грн.

26.11.2010 Відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції на підставі виконавчого листа 2-5240/10 було відкрито виконавче провадження № 23356675 про стягнення з Боржника 1 на користь Банку заборгованості.

05.08.2013 Оболонський районний суд міста Києва розглянув позовну заяву Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалив заочне рішення по справі № 756/7950/13-ц, у відповідності до якого позов Банку було задоволено та вирішено у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 по кредитному договору № 27/10-912-П від 01.11.2007, звернути стягнення на предмет іпотеки визначений Іпотечним договором № 027/Д31263П від 01.11.2007 шляхом проведення прилюдних торгів.

20.11.2013 між АБ "Банк регіонального розвитку", TOB «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним банком України було укладено Договір про передавання в управління непроданих активів (далі по тексту - Договір управління), у відповідності до якого, Банк передав в управління Товариству наявні балансні активи, а Товариство прийняло в управління дані активи.

У відповідності до даного договору до Товариства перейшли в управління усі права іпотекодержателя за Іпотечним договором.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2014 було замінено сторону виконавчого провадження, а саме неналежного стягувача АБ "Банк Регіонального Розвитку" на належного - TOB «Колекторська компанія «Гарант».

Згідно довідки Комунального підприємства "Житлосервіс "Оболонь" у Оболонському районі м. Києва" № 9309/1871 станом на 22.05.2015 в Квартирі зареєстровано 4 особи, а саме: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка була зареєстрована в квартирі 02.06.1981; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована в квартирі 20.10.2011; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який був зареєстрований в квартирі 29.12.2011; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка була зареєстрована в квартирі 29.12.2011.

При цьому, АБ "Банк регіонального розвитку" (Іпотекодержатель) жодної згоди чи дозволу на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 нікому не надавав.

Таким чином, після укладення Іпотечного договору за яким квартира була передана в іпотеку, під час дії іпотечного договору без отримання дозволу Іпотекодержателя, було протиправно зареєстровано 3-ьох осіб: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3

Разом з тим, товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного бізнесу «Дельта М» 03.06.2015 звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Оболонського районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві про:

визнання протиправними дій відповідача щодо реєстрації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1;

зобов'язання відповідача скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, як таку, що проведена з порушенням вимог законодавства та вчинити всі передбачені законодавством дії, пов'язані із скасуванням реєстрації місця проживання.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.11.2015 адміністративний позов задоволено в повному обсязі та визнати дії Оболонського районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві по реєстрації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 протиправними, а також зобов'язано Оболонський РУ ГУ МВС України в м. Києві скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, як таку, що проведена з порушенням вимог законодавства та вчинити всі передбачені законодавством дії, пов'язані із скасуванням реєстрації місця проживання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 20.05.2016 звернувся до Оболонського районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві про скасування протиправної реєстрації, у відповідь на що отримало листа від 03.06.2016 № 6/вх.1054 про те, що оскільки з 04.04.2016 з Оболонського РВ ГУ ДМС України в м. Києві функціональні обов'язки щодо питання реєстрацїі/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб зняті, а тому виконати вищевказане рішення суду від 09.11.2015 не вбачається за можливе.

18.04.2016 товариство звернулося до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1.

У своїй відповіді наданій у листі № 104-3362 відповідач зазначив, що у резолютивній частині постанови Окружного адміністративного суду м. Києва зобов'язано вчинити дії саме Оболонський районний відділ ГУ Державної міграційної служби у м. Києві, а не Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію, тому у відповідача відсутні підстави для скасування дій, виконання яких зобов'язано вчинити інший орган.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у знятті місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Розглянувши адміністративний позов, суд встановив наступне.

Результатом здійснення правосуддя, тобто наслідком встановлених у справі обставин, є ухвалений відповідно до норм матеріального та про цесуального права акт - судове рішення.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 29 грудня 1976 р. №11 "Про судове рішення" зазначив, що судове рішення є найважли вішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здій снення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Стаття 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначає обов'язковість судових рішень, а саме, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. (ч. 2)

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. (ч.3)

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. (ч.4)

Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання. (ч.7)

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Питаннями виконання судових рішень неодноразово переймався і Європейський суд з прав людини, за висновками якого виконання є складовою частиною "судового розгляду".

Так, у рішенні від 20 липня 2004 р. (справа Шмалько проти України) Суд нагадав, " ...що частина 1 статті 6 (Європейської Конвенції) забезпечує кожному право на розгляд його справи, що стосується цивільних прав та обов'язків, судом чи трибуналом, при цьому право на доступ, тобто пра во розпочати провадження в суді цивільної справи, є лише одним із ас пектів. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова сис тема дозволяла остаточному та обов'язковому судовому рішенню залишатися без дії на шкоду однієї зі сторін. Було б неприпустимо, якби части на 1 статті 6 детально визначала процесуальні гарантії, надані сторонам у провадженні - провадженні, що є справедливим, публічним та оператив ним, - без забезпечення виконання судових рішень".

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.11.2015 адміністративний позов задоволено в повному обсязі та визнати дії Оболонського районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві по реєстрації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 протиправними, а також зобов'язано Оболонський РУ ГУ МВС України в м. Києві скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, як таку, що проведена з порушенням вимог законодавства та вчинити всі передбачені законодавством дії, пов'язані із скасуванням реєстрації місця проживання.

Тобто вищевказаною постановою визнано дії по реєстрації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 протиправними.

Разом з тим, у зв'язку з внесенням змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», від 10.12.2015 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01.02.2016 № 48 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані із наданням адміністративних послуг у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб у межах Києва, а також наданням відомостей з Державного земельного кадастру», Оболонська районна у м .Києві державна адміністрація здійснює повноваження в сфері реєстрації/знятті місця проживання з 04.04.2016.

В той же час в межах адміністративної справи 826/10627/15 встановлено протиправність дій по реєстрації місця проживання вищевказаних осіб та обов'язок державного органу здійснити дії по скасуванню місця реєстрації. Водночас, як вбачається із матеріалів справи, у діях Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації відсутні ознаки протиправності, оскільки функції з реєстрації місця проживання передані Оболонській районній у м. Києві державній адміністрації, однак Оболонська РДА не є правонаступником Оболонського відділу ДМС у м. Києві.

За правилами ч. 9 та ч. 10 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Аналіз положень ст. 267 КАС України та ст. 2 цього Кодексу свідчить, про те що позов, який направлений на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб'єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов'язані з належним виконанням судового рішення.

Зі змісту як позовної заяви, так і апеляційної скарги вбачається, що позивач обґрунтовує свій позов невиконанням відповідачем судового рішення у справі № 826/10627/15, яке набрало законної сили, однак направляє вимоги на досягнення результатів, передбачених ст. 267 КАС України.

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що позивач під час звернення до суду обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки обґрунтовує власні вимоги невиконанням відповідачем судового рішення, водночас, ст. 267 КАС України, якою передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, виключає можливість розгляду нового позову одночасно з судовим контролем.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї з сторін виконавчого провадження державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України висвітлено можливість заміни сторони виконавчого провадження, а саме, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником. Суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, що звернулися з поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. (ч.2).

Тобто, виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України можна дійти висновку, що суд може замінювати сторону виконавчого провадження.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз (ч. 2).

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163, п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» у задоволенні позову.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя А.С. Мазур