Справа № 812/1056/16
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шембелян В.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року справа №812/1056/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року в справі № 812/1056/16 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 69-17 від 10.06.2015 та податкової вимоги № 1058-23 від 16.12.2015,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 69-7 від 10.06.2015, прийняте Державною податковою інспекцією у м. Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб 25000 грн;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 1058-23 від 16.12.2015, прийняту Державною податковою інспекцією у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про те, що станом на 15.12.2015 сума податкового боргу ОСОБА_2 за грошовими зобовязаннями становить 25000 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким статтю 267 Податкового кодексу України було доповнено транспортним податком, віднесеним до категорії місцевих податків. На виконання Закону № 71-VIII Лисичанська міська рада рішенням від 29.01.2015 № 78/1248 ввела в дію з 01.01.2015 на території Лисичанської міської ради транспортний податок, тому прийняті на його підставі податкове повідомлення рішення № 69-7 та податкова вимога № 1058-23 не суперечать вимогам чинного законодавства.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Від Державної фіскальної служби у Луганській області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (далі позивач) є власником автомобіля MITSUBISHI PAJERO WG, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, обєм двигуна 3200 куб.см, що підтверджено листом територіального сервісного центру № 4444 від 27.05.2016 № 31/12/4444-1273.

Відповідно до рішення Лисичанської міської ради від 29 січня 2015 року № 78/1248 з 01.01.2015 встановлено транспортний податок за ставкою в розмірі 25000,00 грн за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування.

10 червня 2015 року Державною податковою інспекцією у м. Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області, що в подальшому була реорганізована в Державну податкову інспекцію у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі відповідач), на підставі листа територіального сервісного центру № 4444 від 27.05.2016 № 31/12/4444-1273 винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 69-17, яким позивачу визначено податкове зобов'язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25000,00 грн, яке направлено на адресу платника податку 12.06.2015 та отримано ним особисто 16.06.2015.

16 грудня 2015 року відповідачем винесена податкова вимога № 1058-23 від 16.12.2015 про сплату суми боргу в розмірі 25000,00 грн транспортного податку з фізичних осіб, яка була направлена на адресу позивача 12.12.2015 та отримана ним особисто 21.12.2015.

Вважаючи, що рішення Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області прийняті всупереч вимогам чинного законодавства та порушують права ОСОБА_2, останній звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалюючи рішення по суті спірних правовідносин колегія суддів виходила з наступного.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі Закон № 71-VIII), яким до статті 267 Податкового кодексу України було внесено зміни в частині доповнення новим транспортним податком.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (далі ПК України) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положення пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

За приписами п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, з моменту набрання вказаними положеннями ПК України чинності власники транспортних засобів з обємом циліндрів двигуна понад 3000 куб.см, що використовувалися ними менше 5 років, є платниками транспортного податку.

Статтею 8 ПК України передбачені загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Відповідно до ст. 9 ПК України транспортний податок відсутній у переліку загальнодержавних податків та зборів, а встановлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У затвердженому статтею 10 ПК України переліку місцевих податків транспортний податок прямо не закріплений, натомість є податок на майно, що складається із трьох різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 ПК України.

Так, відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону № 71-VIII), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з нормами ПК України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, але встановлення місцевих податків, із дотриманням закріплених Верховною Радою України критеріїв є компетенцією відповідних місцевих рад, що також передбачено п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

За приписами до п. 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів, у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Під час прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 ПК України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього Кодексу.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за Податковим кодексом України мають право встановити відповідним рішенням місцевої ради транспортний податок і вирішити на власний розсуд питання чи запроваджувати і в яких розмірах податок на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

Отже, запроваджений рішенням Лисичанської міської ради від 29 січня 2015 року № 78/1248 транспортний податок має сплачуватися власниками обєктів оподаткування з 01 січня 2016 року.

За таких обставин колегія суддів спростовує доводи апелянта з приводу нарахування та стягнення транспортного податку з 01 січня 2015 року на підставі чинного рішення місцевої ради через їх невідповідність вимогам пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджує висновок, викладений в оскаржуваній постанові щодо відсутності в Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області правомірних підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 69-17 від 10.06.2015 та податкової вимоги № 1058-23 від 16.12.2015.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року в справі № 812/1056/16 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 69-17 від 10.06.2015 та податкової вимоги № 1058-23 від 16.12.2015 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року в справі № 812/1056/16 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_3

ОСОБА_4