Справа № 273/1190/16-а
Суддя: Вальчук В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 273/1190/16-а
Провадження № 2-а/282/14/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської облаті у складі:

головуючого судді: Вальчук В. В.

при секретарісудових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області про визнання незаконними дії та рішення субєкта владних повноважень і зобовязання вчинити певні дії та прийняти відповідні рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначає, що 07 вересня 2016 року вона звернулась до УПФ в Баранівському районі Житомирської області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі абз. 7 ч. 1 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, який набув чинності 15 липня 2015 року. Стаж її роботи на той час складав 22 роки 7 місяців 12 днів.

Однак в УПФ в Баранівському районі їй було відмовлено у відповідності до п. 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015, відповідно до яких з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії/довічне грошове утримання призначаються відповідно до ЗУ «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України» та інші, а відповідно пенсії в порядку та на умовах визначених зазначеним законом не призначаються.

З такою відмовою позивачка не погоджується та вважає її незаконною, оскільки їй відмовлено у звязку з тим, що з 01 червня 2015 року скасовано призначення пенсії за ЗУ « Про прокуратуру», але не враховано те, що ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року втратив свою законну силу із прийняттям ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності 15.07.2015 року, тобто після 01 червня 2015 року, що дає їй право на призначення пенсії за спеціальним законом, тобто відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

Саме тому, вона звернулась до суду з проханням ухвалити рішення про визнання дії УПФ у Баранівському районі про відмову у призначенні їй пенсії у відповідності до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року незаконними, скасувати відповідне рішення, зобовязати УПФ у Баранівському районі призначити їй пенсію у відповідності до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Позивачка в судове засідання не зявилася, однак надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обємі та просить справу розглядати у її відсутності.

Представник УПФ України в Баранівському районі Житомирської області у судове засідання на розгляд справи не зявився, в наявних в справі заперечень позовні вимоги не визнає та просить справу розглядати у його відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Як вбачається з листа УПФ України в Баранівському районі Житомирської області № 4907/02 від 14 вересня 2016 року ОСОБА_2, яка звернулась до управління 07 вересня 2016 року відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років у відповідності до « Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 згідно якого з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до ЗУ «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, положення про помічника-консультанта народного депутата України та з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються, лише на загальних підставах.

З довідки №11-558 виданої Прокуратурою Житомирської області 01 вересня 2016 року вбачається, що стаж роботи ОСОБА_2, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» станом на 01.09.2016 року складає 22 роки 07 місяців 15 днів (враховуючи половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі денної форми навчання та час роботи на прокурорських посадах).

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, передбачено право прокурора на пенсію за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення з 01.10.2014 року по 30.09.2015 року вислуги років не менше 22 роки, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

На час прийняття вищезазначеного Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1). Саме за нормами цього закону не можливо було призначати «спеціальну» пенсію і вона мала призначатися «на загальних підставах».

Проте, з 15 липня 2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стаття 86).

Будь-які зміни до статті 86 вказаного Закону щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесено та не прийнято.

Отже, положення цієї статті є чинними і дають право працівникам прокуратури України, за наявності на день звернення з 01.10.2014 року по 30 09.2015 року вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років, звертатися до органів Пенсійного фонду України про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Тобто, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України « Про Прокуратуру» № 1697-УІІ, який набрав чинності 15.07.2015 року та діяв на час звернення позивача про призначення вказаної пенсії і в даних спірних правовідносинах має місце застосування діючих норм вищенаведеного спеціального Закону.

Частиною 3 статті 8 Основного Закону встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Також однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою, Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях, правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5 рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).

Окрім цього, у рішенні Конституційного Суду України у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужене шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років безпідставно, на власний розсуд, всупереч вимогам Конституції України поширює дію старого Закону № 213-VІІІ на новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року, не зважаючи на те, що жодної прямої вказівки про надання зворотної дії в часі цьому закону не передбачено.

Враховуючи вище викладене, на підставі досліджених у матеріалах справі доказів та у відповідності із чинним законодавством України суд приходить до висновку, що відмова відповідача у призначенні ОСОБА_2, пенсії за вислугу років на підставі ч. 1 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» є не правомірною, а тому позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. 22 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 17-19, 71, 104, 159-163, 167, 186 КАС України, ст.ст. 16, 86 ЗУ "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 за вислугу років, відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 07.09.2016, у розмірі 60 % від середньомісячного заробітку.

Стягнути з бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області на користь ОСОБА_2 витрати у звязку з сплатою судового збору в сумі 1653 (одна тисяча шістсот пятдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Любарський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Вальчук В. В.