Справа № 813/1974/16
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 р. Справа № 876/9006/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що звільнення із займаної посади відбулося через упереджене ставлення до позивача. Також при проведенні скорочення відповідачем не дотримано визначеного законом порядку вчинення певних дій щодо наступного скорочення працівників. Вважає дії щодо винесення оскаржуваного наказу протиправними. Просив позов задоволити.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.08.2013 р. наказом №43-о СДПІ з ОВП у м. Львові ОСОБА_1 прийнята на посаду головного державного ревізора-інспектора сектору податкового аудиту відділу податкового супроводження підприємств транспорту, звязку та інших галузей в порядку переведення з ДПІ у Галицькому районі м. Львова.

10.07.2015 р. наказом по інспекції №3-о ОСОБА_1 переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств транспорту, звязку та інших галузей.

16.05.2016 р. наказом №125-о ОСОБА_1 звільнено із посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств транспорту, звязку та інших галузей у звязку із скороченням штату у відповідності із вимогами п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

09.03.2016 р. ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення із займаної посади 16.05.2016 р., про що свідчить власноручний підпис позивача.

09.03.2016 р. СДПІ з ОВП у м. Львові було запропоновано ОСОБА_1 посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств торговельної галузі.

Однак, позивач відмовилася від запропонованої посади.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до штатного розпису на 2015 рік, кількість посад у відділу податкового супроводження підприємств транспорту, зв'язку та інших галузей складала 12 одиниць включно з посадою начальника відділу та його заступника.

Як вбачається з наказу СДПІ з ОВП у м.Львові від 22.02.16 № 43 введено в дію штатний розпис на 2016 рік, яким передбачено зменшення кількості посад у відділі податкового супроводження підприємств транспорту, зв'язку та інших галузей з 12 одиниць до 10 одиниць, включно з посадою начальника відділу та його заступника.

Так, скорочено дві посади у відділі податкового супроводження підприємств транспорту, зв'язку та інших галузей.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - постанова N 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відтак, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що відповідачем 09.03.16р. персонально попереджено ОСОБА_1 про наступне вивільнення з 16.05.16р., що підтверджується власноручним підписом позивача. Того ж дня, позивачу запропоновано посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств торговельної галузі.

Так, апеляційний суд звертає увагу, що позивачу було запропоновано аналогічну посаду з тотожними функціональними обов'язками у відділі, специфіка роботи якої (проведення камеральних перевірок, здійснення аналізу податкової та фінансової звітності платників податків, здійснення контролю за своєчасним поданням платника податків звітності та інше) не відрізнялася від специфіки роботи підрозділу, в якому працювала позивач, що підтверджується положеннями про відділ.

Проте, позивач відмовилася від запропонованої їй посади, оскільки її не влаштовувала специфіка роботи на запропонованій посаді.

Інші наявні вакантні посади головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників податків та головного державного ревізора-інспектора відділу погашення заборгованостей позивачу не пропонувалися, оскільки виконання професійних завдань та обов'язків у зазначених відділах пов'язано з постійними відрядженнями, а згідно довідки МСЕК від 15.10.15 ОСОБА_1 протипоказана робота з відрядженнями.

Статтею 42 Кодексу законів про працю України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Аналіз зазначених норм свідчать про те, що у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, а вже згодом враховуються інші обставини, які передбачені положеннями ч. 2 ст. 42 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що ОСОБА_1 було закріплено найменшу кількість платників податків 6, тоді як за іншими працівниками, які також перебували на аналогічних посадах було закріплено 8-9 платників податків.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2016 року у справі №813/1974/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Р. Гулид

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 21.12.2016 року.