Справа № 744/856/16-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 744/856/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Смага С.В. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Кузьмишиної О.М., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) ОСОБА_2 на постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Новгород - Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання рішення № 110249 від 03 жовтня 2016 року, яким йому відмовлено у перерахунку пенсії, неправомірним та зобов'язання Управління Пенсійного фонду

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року, ОСОБА_2 звернувся до Новгород - Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з позовом до Новгород - Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області, в якому позивач просив: визнати рішення Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного Фонду у Чернігівської області № 110249 від 03.10 2016 року, яким йому відмовлено у перерахунку пенсії, неправомірним; зобов'язати Новгород-Сіверське обєднане управління Пенсійного Фонду у Чернігівській області здійснити перерахунок його пенсії, призначеної відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на день призначення пенсії, та Постанови КМУ від 31.05.2000 року № 865 (в редакції, чинній на дату призначення пенсії) з 01 грудня 2015 року без встановлення будь - якого строку та обмеження у часі, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 року № 1013, з розрахунку 80 % суми заробітної плати на голову районної ради з 01.12.2015 року, включивши як складові заробітної плати, а саме: посадовий оклад становить 3 879, 00 грн., надбавка за ранг (5) - 130, 00 грн., надбавка за вислугу років (20%) - 801, 80 грн., надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (50 %) становить 2 405, 40 грн., премія становить 3 006, 75 грн. на підставі довідки Семенівської районної ради від 30.09.2016 року № 03-1/15/275 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцем.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що відповідачем йому протиправно відмовлено у згаданому перерахунку пенсії, який йому має бути проведений на підставі вказаних норм законодавства з урахуванням положень ст. ст. 22 та 58 Конституції України.

Постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Новгород -Сіверському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує з 02 жовтня 2001 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Пенсія позивачеві обчислена в розмірі 80 % від суми заробітної плати.

У зв'язку з підвищенням посадових окладів за місцем колишньої роботи позивача, останньому видана довідка від 30 вересня 2016 року № 03-1/15/275 для перерахунку пенсії як державному службовцеві, де заробітна плата за тотожною перед виходом позивача на пенсію посадою з 01 грудня 2015 року вказана в сумі 10 222 гривні 95 копійок.

Позивач звертався із заявою до відповідача щодо перерахунку пенсії, у зв'язку з підвищенням посадового окладу працюючого державного службовця за останнім місцем роботи, яку отримують державні службовці станом на дату звернення позивача з заявою про проведення перерахунку.

Втім, згідно протоколу відмови в проведенні перерахунку пенсії від 03 жовтня 2016 року № 110249 відповідачем було відмовлено позивачеві в перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що з 01 червня 2015 року призначення та перерахунок пенсій за нормамиЗакону України «Про державну службу» згідно пункту 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року не здійснюється.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною до 01 січня 2015 року, обумовлювалося, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у звязку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Здійснення перерахунку пенсії провадиться виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» № 865 від 31 травня 2000 року у редакції, чинній станом на час призначення пенсії позивачу, було визначено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1)пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

Отже, з викладених приписів правових норм є очевидним, що законодавством, чинним до 01 січня 2015 року, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Втім, законодавство, яке регулює означені правовідносини, змінилось.

Так, Законом України № 76-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» і її викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Зазначений вище, Закон України № 76-VIII є чинним і має виконуватися, оскільки Конституційним Судом України в установленому порядку він неконституційним не визнавався.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії було внесено зміни, які набрали чинності 01 січня 2015 року, в статтю 37-1 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та фактично скасовано ті норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою, а порядок та умови перерахунку призначених пенсій державним службовцям закріплено за Кабінетом Міністрів України.

Більш того, Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка діє з 15 грудня 2015 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31 травня 2000 року, а саме, виключено пункт 4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, котрим пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу».

Слід звернути увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09 грудня 2015 року, на яку посилається позивач у адміністративному позові, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено будь-якої можливості, будь-якого механізму перерахунку пенсії державного службовця у звязку зі зміною розміру заробітної плати.

З огляду на викладене, з 15 грудня 2015 року діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу».

На час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Позаяк чинним законодавством України (Законом України № 76-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України») скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням окладів з 01 січня 2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, яких-небудь правових підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача та проведення перерахунку призначеної пенсії, не вбачається.

Таким чином, колегіяс суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії на підставі довідки про заробітну плату, не було засад для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі поданої ним довідки.

При цьому, слід звернути увагу, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку позивач отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав чи позбавленням його права на соціальний захист.

Законом України № 76-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» право на перерахунок вже призначених пенсій державних службовців скасоване.

Слід зазначити, що суб'єктивне право на перерахунок розміру пенсії, а конкретно, у звязку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою державного службовця, на час звернення позивача із відповідною заявою до відповідача, законодавством не було передбачено, оскільки на той час воно вже не існувало внаслідок його скасування вказаним Законом України № 76-VIII.

Щодо посилання апелянта на рішення Європейського сулу з прав людини від 08.11.2005 року «Кечко проти України», від 26.09.2014 року «Суханов та Ільченко проти України» колегія суддів звертає увагу на наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин у даній справі також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини також став на бік держави Україна та наголосив на складній економічній ситуації в країні й на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

П. 2.2. згаданого рішення розтлумачено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

У Рішенні № 2-рп/99 від 02 березня 1999 року у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України. Політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави. Забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зауважив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія судді звертає увагу на те, що Закон України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» є чинним і має виконуватися, він Конституційним Судом України в установленому порядку неконституційним не визнавався, беручи до уваги правові позиції Конституційного Суду України, викладені у рішенні № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, правові позиції Європейського суду з прав людини, наведені у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, у певній мірі абстрагована від ситуації аргументація позивача щодо нібито звуження прав та соціальних гарантій колишнього службовця, заснована переважно на вкрай загальних положеннях ст. 22 Конституції України, котрі вочевидь прямо не можливо застосувати до фактичних обставин справи, є безсумнівно помилковою.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 22 грудня 2016 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Кузьмишина О.М.