Справа № 525/1153/16-а
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/1153/16-а
Провадження №2-а/525/30/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В.

при секретарі - Пилипенка П.І.

з участю представників відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання неправомірним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

З адміністративного позову ОСОБА_3 вбачається, що з 08.07.2013 року вона перебуває на обліку в органі Пенсійному фонді України у Великобагачанському районі Полтавської області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Після призначення пенсії вона продовжує працювати на посаді начальника Великобагачанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. З квітня 2015 року у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213VІІІ від 02.03.2015 року, їй було припинено виплату пенсії, однак це суперечить, як вказує позивач, положенням ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що виплата пенсії може бути припинена лише на підставі рішення територіальних органів Пенсійного Фонду або рішення суду, однак, такі рішення відповідачем не приймалися. На сьогодні позивач працює на посаді, яка відповідно до Закону України «Про державну службу» віднесена до категорії посад державних службовців і з 01.04.2015 року пенсійні виплати пенсії за віком призупинені.

Позивач вказує, що 30.09.2016 року вона звернулася до Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою щодо поновлення виплати їй пенсії, але 11.10.2016 року їй було відповідачем відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що з 01.04.2015 року скасовано норми щодо призначення перерахунку пенсії відповідно до спеціальних законів, разом з тим зміни щодо порядку виплати пенсій не вносились, а відтак відсутні підстави для поновлення мені пенсії за віком, як особі яка працює на посаді державного службовця.

Позивач ОСОБА_3 вважає вищевказану відмову відповідача у справі протиправною та посилаючись на положення ОСОБА_4 України, ряд рішень Конституційного Суду України та на те, що з 01.06.2015 року відповідач неправомірно допускає бездіяльність, яка полягає в тому, що з 01.06.2015 року він не поновив їй виплату пенсії за віком, позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати протиправною бездіяльність Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати їй з 01 червня 2015 року по 08.11.2016 року раніше призначеної пенсії за віком та зобов'язати Великобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити з 01 червня 2015 року і по 08.11.2016 року (день звернення до суду) виплату пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.а.с.2-3).

Ухвалою суду від 29.11.2016 року задоволено клопотання відповідача і справа призначена до розгляду за загальними правилами КАС України (а.с.20).

Відповідачем по справі Великобагачанським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області подані письмові заперечення на позов, в яких відповідач просить в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі (а.с.а.с.15-18).

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, направила до суду письмову заяву про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність (а.с.33).

Представники відповідача у справі Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_3 не визнали, в своїх поясненнях посилалась на безпідставність заявлених позовних вимог та в цілому підтримали письмові заперечення Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України на позов ОСОБА_3 (а.с.а.с.15-18) та просили суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, детально дослідивши письмові докази по справі, надані особами, які беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, проаналізувавши всі докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання неправомірним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.19 ОСОБА_4 України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Між цим, за нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 з 08 липня 2013 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і вона перебуває на обліку Великобагачанському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області (а.с.а.с.7,8,11,19).

Позивач у справі ОСОБА_3, після призначення їй пенсії, продовжує працювати на посаді начальника Великобагачанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області (а.с.а.с.9-10). Ця обставина сторонами у справі не заперечується.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, позивачу як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, з 01.04.2015 року призупинено виплату пенсії за віком.

30.09.2016 року позивач у справі звернулася до відповідача зі зверненням про поновлення раніше призначеної пенсії за віком, однак листом від 11.10.2016 року за №3035/04 Великобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відмовило їй у поновленні виплати пенсії за віком, з посиланням на те, що з 01.04.2015 р. скасовано норми щодо призначення (перерахунку) пенсій відповідно до спеціальних законів, разом із тим зміни щодо порядку виплати пенсій не вносились, а відтак відсутні підстави для поновлення виплати їй пенсії за віком, як особі, яка працює на посаді державного службовця (а.с.11).

ОСОБА_4 України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених ОСОБА_4 межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України (ч.2 ст.19).

Відповідно до статті 8 ОСОБА_4 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

За приписами статей 21,22 ОСОБА_4 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 ОСОБА_4 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статтею 58 ОСОБА_4 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 р., пп. 2 п. 12 розділу І якого внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких: «Тимчасово, у період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р.: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються та у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії ї соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015р. порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України. Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 р. №4-зп (справа про набуття чинності ОСОБА_4) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У зв'язку із тим, що у зазначений у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 р., строк, тобто до 01.06.2015 р., закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом державним службовцям не призначаються, і відповідно позивач, який є державним службовцем, перестав бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестав бути особою, передбаченою у статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 01.04.2015р.

Частинами 1-3 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, вже не дає йому права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому позивач з 01.06.2015р. перестав бути особою, якій у відповідності до ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.04.2015 року було призупинено виплату пенсії, то відпали і підстави для застосування даної норми закону, відповідно, виплата пенсії позивачу з даної дати повинна бути поновлена до виплати.

Отже, виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідач у даній справі з 01 червня 2015 року неправомірно допускає бездіяльність, яка полягає у тому, що він з 01.06.2015 року не поновив виплату пенсії за віком позивачу, оскільки з даної дати позивач у справі не є особою, яка має право на призначення пенсії за спеціальним законом («Про державну службу»), і відповідно стала прирівняним до звичайного працівника у правах на призначення пенсії на загальних підставах. Тому пенсійні права позивача з 01.06.2015 р. по 31.12.2015 року відповідачем порушуються і вони підлягають судовому захисту шляхом покладення на відповідача обов'язку відновити виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Такий висновок щодо правового застосування норм частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII відповідає правовій позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26 серпня 2015 року (адміністративна справа № 202/4641/15-а).

Разом з цим, позовні вимоги позивача щодо виплати відповідної пенсії за період з 01.01.2016 року по дату звернення з позовом до суду (08.11.2016 року) задоволенню не підлягають, враховуючи подальші зміни до зазначеного вище закону і межі позовних вимог, з огляду на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 №911, було внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Вищезазначені норми Закону є діючими, рішенням Конституційного Суду України неконституційними не визнані, а отже підлягають застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Також, з огляду на наявні заперечення відповідача у справі, суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що позивачем ОСОБА_3 пропущено строк позовної давності, враховуючи наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - це щомісячні виплати, які здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається довічно або на період протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Враховуючи, що позивачу у справі була призначена пенсія за віком, пенсія мала виплачуватися довічно. Також, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Отже, з урахуванням вищевикладеного, а також отриманого позивачем рішення органу пенсійного фонду про відмову у виплаті пенсії (у жовтні 2016 року), а також дати звернення позивача до суду з цим позовом, суд вважає, що позивачем у справі не пропущений встановлений законодавством строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, адміністративний позов ОСОБА_3 до Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання неправомірним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.19,22,46,58,64 ОСОБА_4 України, ст.47 Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, ст.ст.6,8,9,10-11,69,70,71,86,158-159,160-163,167,186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання неправомірним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_3 з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року раніше призначеної пенсії за віком.

Зобовязати Великобагачанське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити (виплатити) з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року ОСОБА_3 пенсію за віком, призначену їй відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 22.12.2016 року.

Суддя