Справа № 2-а-92-10-1012
Суддя: Гавриленко В. Г.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Іванківський районний суд Київської області
Справа № 2-a-92/2010 р.
ПОСТАНОВА

іменем України

22 квітня 2010 року Іванківський районний суд Київської області в складі головуючого судді Гавриленка В.Г., при секретарі Онищенко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної Державної інспекції праці у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач посилається на те, що він з липня 2007 року працює головним лікарем Державного закладу "Санітарно - епідеміологічна станція зони відчуження МОЗ України" (далі - Заклад). 26 серпня 2009 року Територіальною державною інспекцією праці у Київській області, в особі Державного інспектора праці ОСОБА_2 була проведена перевірка додержання законодавства про працю у Закладі. Перевіркою було встановлено, що в Закладі порушені строки виплати доплати за роботу в зоні відчуження, встановленої ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ (далі - Закон №796) та постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2008 року №831 (далі - Постанова №831). В акті перевірки від 26 серпня 2009 року №10-22-070/15 також вказано, що в порушення вимог ст.34 Закону України "Про оплату праці" та ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" №2050 (далі - Закон №2050) при виплаті працівникам Закладу вказаної доплати не проведено виплату компенсації у зв'язку із порушенням строків її виплати.

Приписом від 26 серпня 2009 року №10-22-070/15-13 його, як керівника Закладу, було зобов'язано у строк до 01 жовтня 2009 року компенсацію працівникам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати привести у відповідність до вимог ст.34 Закону України "Про оплату праці" та ст.2 Закону №2050.

Повторною перевіркою Закладу 11 лютого 2010 року Державним інспектором праці ОСОБА_2 встановлено, що компенсацію працівникам Закладу за порушення строків виплати доплати передбаченої ст.39 Закону №796 та Постановою № 831 за травень 2009 року не проведено, а вказані доплати за серпень, вересень та жовтень 2009 року проводились із затримкою, при цьому Закладом не проведено компенсацію працівникам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Зазначено, що припис від 26 серпня 2009 року №10-22-070/15-13 не виконано.

За результатами повторної перевірки Державним інспектором праці ОСОБА_2 стосовно нього (позивача) 13 лютого 2010 року був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( за невиконання законних вимог посадових осіб органів спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю) і винесена Постанова від 13 лютого 2010 року №10-22-070/03-01 про накладення на нього за ст. 1 88-6 КУпАП адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

Це рішення Державного інспектора праці він вважав незаконним і 23 лютого 2010 року оскаржив його до начальника Територіальної державної інспекції праці Київської області. 16 березня 2010 року він отримав постанову начальника інспекції - Головного державного інспектора праці області від 03 березня 2010 року №2, згідно якої його скарга залишена без задоволення, а оскаржувана постанова Державного інспектора праці ОСОБА_2 про накладення на нього штрафу залишена без змін.

Після цього позивач звернувся із позовом до суду ( позовна заява зареєстрована в Іванківському районному судді 25.03.2010 року).

Позивач вважає, що до адміністративної відповідальності він був притягнутий неправомірно. В несвоєчасній виплаті працівникам Закладу доплати, передбаченої ст.39 Закону №796 та Постановою №831, а також в непроведенні виплати компенсації працівникам у зв'язку з порушенням строків виплати вказаної доплати його вини нема, оскільки було відсутнє фінансування з Державного бюджету України. Доплата за роботу в зоні відчуження фінансується з окремого рахунку Державного бюджету України через управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади, в кошторисі Закладу ця доплата не передбачена, і відповідно. Заклад не має можливості провести компенсаційні виплати за несвоєчасну виплату доплати за роботу в зоні відчуження за відсутності такої статті витрат у кошторисі. Провести компенсаційні виплати за несвоєчасну виплату доплати за роботу в зоні відчуження у Заклада нема як законних підстав так і фінансових можливостей. Ці обставини не були врахована при перевірці Державним інспектором праці.

Він (позивач) реально не міг виконати припис Державного інспектора праці від 26 серпня 2009 року №10-22-070/15-13. Вважає, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП в його діях відсутній, а постанова про накладення на нього штрафу є незаконною. Позивач просить суд

скасувати Постанову державного інспектора праці ОСОБА_2 від 13 лютого 2010 року №10-22-070/03-01 про накладення на нього за ст. 188-6 КУпАП адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав,;

Представник відповідача за дорученням ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, направивши до суду письмові заперечення проти позову, в яких позов ним не визнається та мається прохання розглядати справу за його відсутності.

Вислухавши позивача, ознайомившись із письмовими запереченнями представника відповідача проти позову, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного:

Як вбачається, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП за невиконання припису інспектора праці від 26.08.2009 року, в якому від ОСОБА_1, як від керівника СЕС зони відчуження, вимагалось у строк до 01.10.2009 року компенсацію працівникам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати привести у відповідність до вимог ст.34 Закону України "Про оплату праці" та ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". (Про вжиті заходи щодо виконання припису необхідно було письмово інформувати інспектора праці до 01.10.2009 року.)

14 вересня 2010 року за підписом позивача відповідачу був направлений лист № 259 від 14.09.2010 року. В листі зазначалось, що СЕС зони відчуження є бюджетною неприбутковою організацією, фінансується із державного бюджету України. СЕС відповідно до Постанови КМУ від 20.09.2005 року №936 до 25 числа поточного місяця подає розрахунки по доплаті за роботу на радіоактивно забрудненій території в Управління праці та соціального захисту населення Іванківської РДА. Строки виплат порушуються вказаним управлінням.

Інспектором праці при повторній перевірці 11.02.2010 року при оформленні акта перевірки, а також при послідуючому складанні протоколу про адмінправопорушення та винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення від 13.02.2010 року, було акцентовано увагу лише на факті порушення строків виплати доплати за роботу в зоні відчуження та непроведення виплат компенсації у звязку із порушенням строків виплати доплати за роботу в зоні відчуження та на невиконання припису з цього питання. При цьому не було проаналізовано стан фінансування підприємства, не встановлювалось чи мав реальну можливість позивач, як керівник підприємства, в установлені строки забезпечити виплату доплат та компенсації за конкретних умов фінансування. Фактично не вияснялось чи міг реально виконати припис позивач, чи є дійсно вина позивача в невиконанні припису. Не було звернуто уваги на пояснення позивача, що виплата компенсації в звязку із порушенням строків виплати доплат не здійснювалась у звязку з тим, що Управлінням праці та соціального захисту населення Іванківської РДА, яке є розпорядником коштів, на компенсацію за несвоєчасну виплату доплат грошових коштів не виділяється.

Відповідно до ст. ст. 1,2,4,21,22 Закон України "Про оплату праці" заробітна плата є гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти, виділені на ці цілі. У той же час передбачені ст.39 Закону №796 доплати за роботу у зонах радіоактивного забруднення до структури заробітної плати не входять, а відповідно до Закону України "Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення" від 10 лютого 2000 року № 1445-ІІІ фінансуються за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення) та інших джерел, визначених законодавством України. Фонд утворюється у складі Державного бюджету України, кошти Фонду зараховуються на окремий рахунок Державного бюджету України, розпорядником коштів Фонду є Міністерство праці та соціальної політики України, а виплати доплат за роботу в зоні відчуження, відповідно до Постанови КМУ від 20 вересня 2005 року №936 "Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" проводяться через управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади (п. 4). Розмір цієї доплати визначений Кабінетом Міністрів України, а не роботодавцем. Ця доплата є соціальною гарантією, яка не входить у структуру заробітної плати.

Тому на думку суду несвоєчасність виплати доплати за роботу в зоні відчуження не може кваліфікуватися як порушення вимог ч.1 ст. 115 КЗпП та ст.24. Закону України "Про оплату праці" і не може бути підставою для застосування ст..34 Закону України "Про оплату праці".

З платіжних доручень Закладу за травень-жовтень 2009 року щодо проведення виплат за роботу в зоні відчуження видно, що всі розрахунки були своєчасно надані Управлінню праці і соціального захисту населення

Іванківської РДА. З виписок банку та довідки Управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА видно, що кошти на рахунки Закладу надходили несвоєчасно, що і призвело до затримки виплати їх працівникам.

Відповідно до ст.6 Закону №2050 підприємства, установи і організації, що фінансуються з бюджету, компенсації виплачують за рахунок відповідного бюджету.

Згідно листа Управління праці та соціального захисту населення Іванківської РДА № 01-3-2309 від 17.11.2009 року вбачається, що доплата за роботу в зоні відчуження фінансується за програмою по КПКВ 2501200 „ Доплата за роботу на радіоактивно забруднених територіях... В даній програмі не передбачено коштів на відшкодування компенсації за несвоєчасно виплачену доплату за роботу в зоні.

Так як доплата за роботу в зоні відчуження фінансується з окремого рахунку Державного бюджету України через управління праці та соціального захисту Населення місцевих органів виконавчої влади, то в кошторисі Закладу ця доплата не може бути передбачена, і відповідно, Заклад не має можливості провести компенсаційні виплати за несвоєчасну виплату доплати за роботу в зоні відчуження за відсутності такої статті витрат у кошторисі. За таких умов провести компенсаційні виплати за несвоєчасну виплату доплати за роботу в зоні відчуження у Заклада нема як законних підстав так і фінансових можливостей.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто обовязковою складовою ознакою адміністративного правопорушення є вина (умисна або не обережна) в діях чи бездіяльності особи.

Згідно ст. 280 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязана зясувати зокрема : ... чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, ... а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається, інспектором праці при розгляді справи та винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення вимоги ст..280 КУпАП не були в повній мірі дотримані.

Позивачем були надані суду матеріали, які на думку суду підтверджують відсутність вини позивача та свідчать про те, що позивач із обєктивних причин не міг виконати припис державного інспектора праці.

Враховуючи наведене, керуючись ст.293 КУпАП, ст.ст.11, 71, 86, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Постанову № 10-22-070/03-01 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. за ст. 188-6 КУпАП, винесену державним інспектором праці Територіальної інспекції праці у Київській області ОСОБА_2 - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 188-6 КУпАП - закрити.

Постанова суду може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Київської області через Іванківський районний суд.

Заяву про апеляційне оскарження постанови може бути подано протягом 10 днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя :