Справа № 826/8119/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/8119/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 грудня 2016 року № 826/8119/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Коровай» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський Коровай» (далі – позивач, ТОВ «Одеський Коровай») до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі – відповідач, Мінекономрозвитку), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №4102-10/57 від 26.02.2016 про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом №SB-B/0109-15 від 01.09.2015;

зобов’язати відповідача видати позивачу висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом №SB-B/0109-15 від 01.09.2015 відповідно до митної декларації від 17.11.2015 №508040001/2015/003347 на 360 днів з моменту оформлення митної декларації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про необґрунтовану відмову відповідача у видачі висновку, оскільки позивачем надано повний пакет документів, перелік яких передбачений Порядком продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007 №1409, а тому вважає, що ним здійснено усіх необхідних заходів згідно чинного законодавства України для отримання висновку про продовження строків розрахунків.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, мотивуючи тим, що позивач не підтверджено, що поданий контракт відноситься саме до договорів тендерної поставки, про що було зазначено у листах, які були надані нерезидентом, а тому Мінекономрозвитку не мало правових підстав для видачі відповідного висновку. Також відповідач зазначає, що адміністративний суд не має права втручатися в дискреційні повноваження міністерства як суб'єкта владних повноважень, тому не може зобов'язувати приймати рішення конкретного змісту.

З огляду на наведене та з урахуванням положень частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Від компанії «ANSERCONE ENTERPRISE LP» (далі - нерезидент) надіслано листа від 24.07.2015 позивачу з пропозицією взяти участь у міжнародному тендері на вибір постачальника сої насипом. В зазначеному листі нерезидентом були заявлені необхідні вимоги щодо характеристики, призначення та якості товару, обсягів закупівлі та умов оплати за товар, а також визначено правила участі в тендері, зокрема: вимоги до тендерної заявки та строків її подання, процедури відбору заявок та переможця.

Для участі у вказаних міжнародних торгах (тендері) позивачем надіслано тендерну заявку від 03.08.2015 на ім'я директора нерезидента, що містила погодження якості товару, строків оплати та цінову пропозицію на умовах поставки СРТ перевезення оплачене до Херсонського морського порту ПАТ «Херсонський КХП» вул. Портовий Елеватор, 5.

Листом від 20.08.2015 нерезидент повідомив позивача про те, що за результатами проведення тендерної процедури заявка позивача розглянута та зазначив, що цінова пропозиція позивача відповідають заявленим побажанням і умовам тендеру, тому позивач був обраний переможцем тендеру. Відтак позивачеві було запропоновано обговорити інші умови контракту та підписати контракт.

Відповідний контракт було укладено між компанією «ANSERCONE ENTERPRISE LP» та позивачем 01.09.2015 №SB-B/0109-15, згідно умов якого продавець зобов'язується продати, а покупець - прийняти та оплатити товар – сою насипом, країна походження – Україна, врожай 2015 року.

Відповідно до пункту 6.1 контракту, додатку № General-SB-B/0109-15 до контракту від 01.09.2015 №SB-B/0109-15, оплата за товар здійснюється на вибір сторін в одному із наступних варіантів: покупець здійснює оплату протягом 360 днів з дня оформлення митних декларацій.

На виконання умов контракту 01.09.2015 №SB-B/0109-15 здійснена поставка товару згідно митних декларацій від 17.11.2015 №508040001/2015/003347.

За товар, поставка якого відбулась за МД від 17.11.2015 №508040001/2015/003347, заборгованість нерезидента перед позивачем складає 374 110,46 доларів США.

Враховуючи те, що на момент спливу 90-денного строку валютного контролю, нерезидент не мав змоги розрахуватись з позивачем, у зв'язку з чим останній звернувся до відповідача з листом-зверненням про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (вх. Мінекономрозвитку № 07/9443-16 від 15 лютого 2016 року).

Крім того, до другого листа-звернення від 14.04.2016 позивачем було додано: копію контракту №SB-B/0109-15 від 01.09.2015, копія додатку №GENERAL-SB-B/0109-15 від 01.09.2015 до контракту №SB-B/0109-15 від 01.09.2015, копія додатку 1 від 01.09.2015 до контракту №SB-B/0109-15 від 01.09.2015, копія митної декларації від 17.11.2015 №508040001/2015/003347, копія листа компанії «ANSERCONE ENTERPRISE LP» від 24.07.2015 та його неофіційний переклад, копія листа ТОВ «Одеський коровай» від 03.08.2015 та його неофіційний переклад, копія листа компанії «ANSERCONE ENTERPRISE LP» від 20.08.2015 та його неофіційний переклад, копія листа ТОВ «Одеський коровай» від 28.01.2016 та його неофіційний переклад, копія листа компанії «ANSERCONE ENTERPRISE LP» від 04.02.2016 та його неофіційний переклад, копія ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016.

За наслідками розгляду звернення ТОВ «Одеський коровай» Мінекономрозвитку прийнято рішення №4102-10/57 від 26.02.2016 про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом №SB-B/0109-15 від 01.09.2015.

Вважаючи зазначені в листі висновки необґрунтованими, а рішення про відмову протиправним, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (далі - Закон № 185/94), виручка резидентів в іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а у разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При цьому, Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (ч. 4 ст. 1 Закону № 185/94).

Приписами ч. 1 ст. 6 Закону № 185/94 передбачено, що строки, зазначені у ст.ст. 1, 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до ст.ст. 1, 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Порядок віднесення операцій резидентів до зазначених у ч. 1 цієї статті та умови видачі висновків на перевищення строків, зазначених у ст.ст. 1, 2 цього Закону або у встановлених Національним банком України відповідно до ст. ст. 1, 3 цього Закону, встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 6 Закону № 185/94).

У відповідності до положень ст. 6 Закону № 185/94 Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007 № 1409 затверджено Порядок продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (далі - Порядок № 1409), який визначає механізм віднесення операцій резидентів до таких, що здійснюються за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення, а також умови видачі висновків щодо перевищення встановлених у ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» строків проведення розрахунків за такими операціями (далі - встановлені строки).

Згідно п. 4 Порядку № 1409, для одержання висновку резидент подає Мінекономрозвитку такі документи: 1) складений у довільній формі лист-звернення, що містить дані про стан виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) на момент звернення, із зазначенням суми заборгованості та обґрунтуванням необхідності продовження встановленого строку на певний період;

1) складений у довільній формі лист-звернення, що містить дані про стан виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) на момент звернення, із зазначенням суми заборгованості та обґрунтуванням необхідності продовження встановленого строку на певний період;

2) засвідчені в установленому порядку:

- копія зовнішньоекономічного договору (контракту), в якому зазначаються адреса та банківські реквізити іноземних контрагентів. Якщо договір укладено іноземною мовою, заявник додає його переклад на українську мову;

- копії документів, що підтверджують здійснення зовнішньоекономічної операції, зокрема платіжних банківських документів, довідок банків, вантажних митних декларацій, коносамента, актів приймання-передачі товару (виконання робіт, надання послуг) (п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 5 Порядку, датою подання документів, на підставі яких видається висновок, вважається дата їх реєстрації в Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку розглядає подані резидентом документи протягом 10 робочих днів після їх реєстрації і видає висновок або письмово відмовляє у його видачі із зазначенням підстави (п. 7 Порядку).

При цьому, підставами для відмови у видачі висновку про продовження строків розрахунків в іноземній валюті за контрактом №SB-B/0109-15 від 01.09.2015 відповідачем зазначено що подані документи не відповідають критеріям зовнішньоекономічних операцій, зазначених в п. 2 Порядку № 1409.

В письмових запереченнях відповідач вказав на те, що відповідно до підписаного контракту неможливо встановити приналежність саме цього контракту та листів, які були надані нерезидентом та позивачем до Мінекономрозвитку України. Таким чином, ідентифікувати та віднести операцію за контрактом до договорів тендерної поставки не є можливим. На думку Мінекономрозвитку України, позивач не довів віднесення контракту саме до договорів тендерної поставки, а відтак, відповідач не мав правових підстав для видачі відповідного висновку.

Згідно п. 9 Порядку № 1409, підставами для відмови у видачі висновку є:

1) подання резидентом документів: з порушенням вимог, зазначених у пункті 4 цього Порядку; що містять недостовірну інформацію;

2) невідповідність поданих резидентом документів законодавству.

Аналогічні правові норми закріплені у пунктах 5, 11 Положення про порядок видачі висновків щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями затвердженого Наказом Міністерства економіки України від 18 січня 2008 року № 15 (далі - Положення).

Враховуючи вищезазначені норми, законодавством у галузі здійснення розрахунків в іноземній валюті визначено вичерпний перелік документів, які повинен подати суб'єкт господарювання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України для одержання висновку про продовження строків здійснення розрахунків в іноземній валюті, а також наведено виключні підстави для відмови у видачі такого висновку.

Крім того, законодавством не регламентовано повноваження Міністерства економічного розвитку і торгівлі України витребовувати інші додаткові документи, ніж передбачені п. 4 Порядку та, відповідно, п. 5 Положення.

У відмові Мінекономрозвитку України у наданні висновку про продовження строків розрахунків в іноземній валюті за зовнішньоекономічними операціями вказано, що зовнішньоекономічні операції за контрактом не відповідають критеріям п. 2 Порядку. Проте така відмова є не вмотивованою, оскільки відповідачем не зазначено яким саме критеріям не відповідають подані документи зовнішньоекономічної операції.

Судом досліджено наявні в матеріалах справи документи, які в свою чергу були надані позивачем відповідачу під час звернення про продовження строків розрахунків. Дані документи підтверджують, що Контракт №SB-B/0109-15 від 01.09.2015 укладено саме за результатами проведеного міжнародного тендеру. В досліджуваних листах судом встановлено наявність факту запрошення позивача до участі в тендері, його учать, факт проведення тендеру, перемогу позивача та підписання Контракту за результатами проведення зазначеної процедури.

Крім того, суд звертає увагу, що саме зі сторони нерезидента було направлено на адресу позивача лист від 04.02.2016 про підтвердження проведення вказаного міжнародного тендеру на вибір постачальника сої, переможцем якого обрано позивача та, як наслідок, укладання зовнішньоекономічного контракту №SB-B/0109-15 від 01.09.2015 між нерезидентом та позивачем, а також підтвердження оплати ним у порядку, визначеному саме цим контрактом.

Судом встановлено, що Порядок № 1409 встановлює виключний перелік документів, які можуть бути надані Мінекономрозвитку для продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, водночас, позивач надав відповідачу усі необхідні документи, передбачені п. 2 Порядку № 1409, що завірені належним чином.

З аналізу матеріалів справи та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що всі необхідні документи були подані відповідачу для видачі останнім висновку про продовження строків розрахунків за вказаною зовнішньоекономічною операцією, проте з необґрунтованих причин не взяті до уваги як достатні підстави для продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом № 4534 від 04.09.2015.

Суд звертає увагу, що підстави для відмови у наданні висновку, передбачені п. 9 Порядку № 1409, є вичерпними та не регламентовано повноваження Міністерства економічного розвитку і торгівлі України витребовувати інші додаткові документи, ніж передбачені п. 4 Порядку та, відповідно, п. 5 Положення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з поданих позивачем документів вбачається, що контракт щодо поставки сої із зазначенням 360-денного строку розрахунків, було укладено за результатами проведення міжнародного тендеру, що відповідає вимогам Порядку № 1409, в зв'язку із чим позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення №4102-10/57 від 26.02.2016 про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом №SB-B/0109-15 від 01.09.2015 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо зобов'язання відповідача видати позивачу висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом №SB-B/0109-15 від 01.09.2015, суд зазначає наступне.

Можливість захисту порушеного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії передбачена ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства. Відповідно до п.10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі визнання судом неправомірним дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Єдиним можливим способом відновлення порушеного права позивача є зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме видати висновок про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями. У зв'язку з цим, суд задовольняє вимогу позивача щодо зобов'язання відповідача видати відповідний висновок щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями.

При цьому, суд зазначає, що втручання в даному випадку у дискреційні повноваження Мінекономрозвитку, як суб'єкта владних повноважень, є виправданим, водночас, суд враховує положення обов'язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п. 1 статті 8.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно, оскільки рішення про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом №SB-B/0109-15 від 01.09.2015 було визнано судом протиправним, а інші підстави для відмови у видачі висновку щодо продовження строків розрахунків відсутні, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення похідні позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача видати позивачу висновок щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом №SB-B/0109-15 від 01.09.2015 відповідно до митної декларації від 17.11.2015 №508040001/2015/003341 на 360 днів з моменту оформлення митної декларації.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішені справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межа повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 КАС України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Коровай» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення №4102-10/57 від 26.02.2016 про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом №SB-B/0109-15 від 01.09.2015.

Зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України видати товариству з обмеженою відповідальністю «Одеський Коровай» висновок щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом №SB-B/0109-15 від 01.09.2015 відповідно до митної декларації від 17.11.2015 №508040001/2015/003347 на 360 днів з моменту оформлення митної декларації.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Коровай» за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства економічного розвитку і торгівлі України сплачений ним судовий збір у розмірі 2756,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко