Справа № 814/1880/16
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

01 грудня 2016 року Справа № 814/1880/16

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суд ОСОБА_1 розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 22.06.2016 р. про відкриття виконавчого провадження №51467355 та скасування постанови від 22.06.2016 р. про відкриття виконавчого провадження №51467355; визнання протиправними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 29.08.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №51467355 та скасування постанови від 29.08.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №51467355 , -

В С Т А Н О В И В:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 22.06.2016 р. про відкриття виконавчого провадження №51467355 та скасування постанови від 22.06.2016 р. про відкриття виконавчого провадження №51467355; визнання протиправними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 29.08.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №51467355 та скасування постанови від 29.08.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №51467355.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що державним виконавцем протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51467355 від 22.06.2016 р. на підставі вимоги ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області № Ф-1199-25У від 07.04.2016р. про сплату недоїмки та штрафу зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, оскільки дана вимога передбачає сплату не лише недоїмки, а також і штрафу. Тому, відповідно така вимога не є виконавчим документом, у звязку з чим у державного виконавця відсутні були підстави для відкриття виконавчого провадження, що додатково свідчить про необґрунтованість винесення відповідачем оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав до суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення на адміністративний позов представник обґрунтовує тим, що оскаржувані постанови були прийняті у межах повноважень, у спосіб та у порядку, які визначені чинним законодавством. Суд у судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, і перевіривши їх письмовими доказами, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (частина 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом встановлено, що на виконанні у Центральному відділі ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебувало зведене виконавче провадження №52083227 з примусового виконання: вимоги ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області №Ф-1199-25У від 07.04.2016 р. про стягнення з ОСОБА_2 на корить ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва заборгованості у розмірі 33616,45 грн. (ВП №51467355); вимоги ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області Ф-1199-25У від 10.05.2016 р. про стягнення з ОСОБА_2 на корить ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва заборгованості у розмірі 909,48 грн. (ВП №51713994).

17.06.2016 р. до відповідача від стягувача надійшла заява про примусове виконання вимоги ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області №Ф-1199-25У від 07.04.2016 р. про стягнення з ОСОБА_2 на корить ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва заборгованості у розмірі 33616,45 грн.

22.06.2016 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №51467355 на підставі вимоги ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області № Ф-1199-25У від 07.04.2016р. про сплату недоїмки та штрафу зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та було зобовязано боржника виконати добровільно вимогу у 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

29.08.2016 року державний виконавець прийняв постанову про стягнення з боржника-позивача виконавчий збір в сумі 3361 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (чинним на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (далі - Закону) (в редакції чинній на час винесення оскаржуваних постанов) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, яке покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Згідно ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Провівши системний аналіз зазначених норм права, суд приходить до висновку, що державний виконавець у разі отримання виконавчого документа, що відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Позивач зазначає суду, що відповідач протиправно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ, поданий для примусового виконання, передбачає сплату не лише недоїмки, а також і штрафу. Тому, відповідно така вимога не є виконавчим документом.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до п. 5 розділу VI. Порядок стягнення заборгованості з платників Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 та зареєстрованої в в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. за № 508/26953, протягом десяти календарних днів з дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком фіскального органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з фіскальним органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з фіскальним органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного фіскального органу або оскаржити вимогу до фіскального органу вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до фіскального органу вищого рівня або суду платник зобов'язаний одночасно письмово повідомити фіскальний орган, який направив вимогу.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з фіскальним органом, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену в результаті оскарження суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення фіскального органу або суду), фіскальний орган протягом десяти робочих днів надсилає в порядку, встановленому Законом, до органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Сторонами не спростовано, а судовим розглядом підтверджено, що сума заборгованості (недоїмка) визначена у вимозі №Ф-1199-25У від 07.04.2016 р. про стягнення з ОСОБА_2 на корить ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва заборгованості у розмірі 33616,45 грн. позивачем в добровільному порядку не сплачена.

Доказів на підтвердження скасування зазначеної вимоги позивачем до суду не надано, а отже вона є узгодженою.

Отже, у розумінні закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" відповідно вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску з нарахованою пенею та штрафом є виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Таким чином, фіскальний орган правомірно надіслав в порядку, встановленому Законом, до органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу, а державний виконавець правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на наведене, суд зазначає, що при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вимоги ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області №Ф-1199-25У від 07.04.2016 р. у державного виконавця були наявні всі правові підстави.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу наведених положень Закону вбачається, що обов'язковою передумовою стягнення виконавчого збору є невиконання боржником рішення майнового характеру саме у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, тобто, у семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

29.08.2016 р. у зв'язку з невиконанням боржником вимог виконавчого документа в наданий для самостійного виконання строк, державним виконавцем відповідно до ст. 28 Закону, винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 3361,65 грн.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010, "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зазначено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Таким чином, виконавчий збір - це вид майнової відповідальності боржника, який не виконав без поважних причин у строк, встановлений державним виконавцем для добровільного виконання вимог виконавчого документа.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем правомірно, у відповідності до вимог ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" винесено оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що державний виконавець при винесенні постанови від 22.06.2016 р. про відкриття виконавчого провадження №51467355 та постанови від 29.08.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №51467355, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, в межах та на підставі, наданих йому законом повноважень, у зв'язку із чим оскаржувані постанови прийняті відповідно до вимог чинного законодавства та скасуванню не підлягают.

Таким чином, вимоги позивача про про скасування постанови від 22.06.2016 р. про відкриття виконавчого провадження №51467355 та скасування постанови від 29.08.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №51467355 є безпідставними, необґрунтованими, документально не доведеними, у зв'язку із чим не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 22.06.2016 р. про відкриття виконавчого провадження №51467355 та скасування постанови від 22.06.2016 р. про відкриття виконавчого провадження №51467355; визнання протиправними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 29.08.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №51467355 та скасування постанови від 29.08.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №51467355 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва