Справа № 804/1831/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2016 рокусправа № 804/1831/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі, нарахування та виплати грошового та речового забезпечення, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Павлоградського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1), Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач-2), у якому просив:

- визнати наказ начальника Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області № 468 від 24.02.2016 року по особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1, з яким його ознайомлено 29.02.2016 року, з посади заступника начальника слідчого відділу Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (звільнення зі служби у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення) - протиправним;

- зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області поновити негайно ОСОБА_1 на службі на посаді заступника начальника слідчого відділу Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області;

- зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ні в оскаржуваному рішенні суду, ні в наказі про звільнення, ні у висновку службового розслідування не зазначено, в чому саме полягало порушення присяги та закону позивачем. Зазначено, що лише факт порушення кримінальної справи по обвинуваченню у скоєнні злочину, обрання запобіжного заходу, заходу забезпечення кримінального провадження не може бути доказом порушення присяги державного службовця, працівника поліції у відповідності до приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та чинного законодавства України, адже особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні просили задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазнаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 07.11.2015 року позивач був прийнятий на службу до Національної поліції та призначений на посаду заступника начальника слідчого відділу Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області з присвоєнням спеціального звання - майор поліції.

04.02.2016 року прокуратурою Дніпропетровської області у кримінальному провадженні № 0000029 від 16.01.2016 року позивача було затримано у порядку ст. 208 КПК України, а 05.02.2016 року оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

06.02.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до внесення застави у розмірі 110240 грн.

24.02.2016 року відповідно до наказу Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області № 468 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Павлоградського ВП ГУНП" позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача був висновок службового розслідування від 24.02.2016 року, проведеного на підставі наказу Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області від 05.02.2016 року № 311 за інформацією про затримання посадовими особами прокуратури Дніпропетровської області у кримінальному провадженні № 0000029 розпочатому 16.01.2016 року за ч. 3 ст. 368 КК України у порядку ст. 208 КПК України заступника начальника СВ Павлоградського ВП ГУНП майора поліції ОСОБА_1

Проведеним службовим розслідуванням було встановлено, що позивачем порушено вимоги ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту, ст. 6, 7, 8, 18 та 64 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та порушенні Присяги працівника поліції.

Визнання вказаного наказу протиправним та зобов'язання поновити позивача на посаді із нарахуванням та виплатою грошового та речового забезпечення за весь час вимушеного прогулу і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що наявність чи відсутність підстав для притягнення позивача до кримінальної відповідальності не є підставою для звільнення особи від дисциплінарної відповідальності. З огляду на що звільнення ОСОБА_1 за наслідками службового розслідування є правомірним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України "Про Національну поліцію", який згідно з п. 1 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону набирав чинності з 7 листопада 2015 року.

Згідно ч. 2 ст.19 цього Закону підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 року № 901-VIII до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Частиною першою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.

Зокрема, пунктом 6 частини 1 вказаної статті визначено як підставу звільнення реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 10 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено також підставою для звільнення і випадок набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що законодавець визначає як дві різні самостійні підстави звільнення за результатами службового розслідування та за наслідками набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Із оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 № 468 від 24.02.2016 року вбачається, що на позивача було накладено дисциплінарне стягнення саме за результатами службового розслідування у вигляді звільнення за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. ст. 6, 7, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та порушення Присяги працівника поліції (а.с.62).

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

За приписами ст. 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики;у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб.

Текст присяги працівника поліції наведено в ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», а саме особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

"Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки".

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки поліцейського закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Відповідно до п.7.3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України 22.02.2012 р. № 155 (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин), працівнику органів внутрішніх справ забороняється використовувати свої службові повноваження та пов'язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди або у зв'язку з прийняттям обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.

Види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, визначені статтею 12 Дисциплінарного статуту, серед яких є і звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 цього ж Статуту визначений порядок накладення таких дисциплінарних стягнень, за приписами якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ затверджена наказом МВС України від 12.03.2013 р. № 230, (далі - Інструкція № 230), згідно до п. 2.1 якої підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до п.п.2.2.3. п. 2.2 Інструкції № 230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником, зокрема, у разі повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Приписами п. п. 6.3.6 п. 6.3 Інструкції № 230 визначено, що до прав особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування належить оскарження рішення, прийнятого за результатами службового розслідування, у строки та в порядку, що визначені законодавством України.

В той же час, як зі змісту адміністративного позову, так із апеляційної скарги вбачається, що позивачем фактично не оскаржується ні процедура проведення службового розслідування відносно нього, ні висновки, до яких дійшла комісія, за наслідками такого розслідування.

До того ж, як вбачається з висновків про результати службового розслідування від 24.02.2016 року, в тому числі відносно ОСОБА_1, 03.02.2016 року певні грошові кошти були також вилучені у позивача, як за місцем помешкання, так і у автомобілі, яким він користується, при безпосередній зустрічі з фігурантом кримінального провадження, що розслідувалося позивачем, що останнім не заперечується, а відповідно наявність самого факту такого позапроцесуального спілкування незалежно від наявності кримінального провадження свідчить про недотримання ОСОБА_1 обов'язків, визначених ст. 7 Дисциплінарного статуту та Присяги працівника Національної поліції України (а.с.59-61).

Отже, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було накладено на позивача саме у зв'язку з вчиненням останнім дисциплінарного проступку, що ним не спростовано, з огляду на надходження відповідної інформації з правоохоронних органів.

Доводи позивача про незаконне звільнення у зв'язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки хоча підстави для застосування дисциплінарної та кримінальної відповідальності і пов'язані між собою, проте не є тотожними.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 21.05.2013 року (справа № К//12, справа № 2а-13618/11/2070), від 09.11.2016 року (справа № К/800/4937/15) та від 22.11.2016 року (справа № К//800/25917/16).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі, нарахування та виплати грошового та речового забезпечення - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко