Справа № 337/4111/16-а
Суддя: Сидорова М. В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЄУН № 337/4111/16-а
Провадження № 2-а/337/196/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

при секретарі Коваленко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 20.10.2016р. відповідачем винесена постанова серії АР №036737, від 20.10.2016р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. Згідно з цією постановою він притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 20.10.2016р. о 12.20 год. в м.Запоріжжя, керуючи автомобілем MAZDA 6, державний номер НОМЕР_1, підїжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу по проспекту Ювілейному після перехрестя с вулицею ОСОБА_3, нібито не знизив швидкість та не пропустив пішохода, який знаходився на ньому, чим порушив вимоги п.18.1 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Вважає, що інспектор поліції неправомірно виніс вказану постанову, оскільки він правил дорожнього руху не порушував. Так, згідно з п.18.1 ПДР України встановлено «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». Вважає, що небезпеки чи перешкод для пішохода не було, його автомобіль, який рухався по дорозі, на якій організовано коло кругового руху, знаходився на правій смузі проїжджої частини та на значній відстані від пішохода, а пішохід переходив дорогу та знаходився на першій третині лівої смуги.

Крім того, вважає, що поліцейський неправомірно виніс вказану постанову, оскільки при винесенні вказаної постанови поліцейським було допущено ряд порушень вимог діючого законодавства і відповідно його права, зокрема, він неправомірно виніс вказану постанову на місці зупинки в той час, коли відповідно до ст.276 КУпАП справа підлягає розгляду за місцем вчинення, що не є тотожними поняттями. В даному випадку справа повинна бути розглянута за місцезнаходженням органу, уповноваженого за законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, тобто за адресою розташування УПП в м.Запоріжжі. При цьому, винесення постанови можливе лише за результатами розгляду адміністративної справи. Однак поліцейський виніс постанову без такого розгляду, його доводів щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення не врахував та не перевірив, доказів не зібрав, клопотань не вирішив, свідків не опитав, не дав можливості скористатися правами. Думка поліцейського була субєктивною, не підтверджена будь-якими доказами. Не зважаючи на те, що він заперечував проти вчинення адміністративного порушення, працівник поліції не надав жодної можливості надати письмові заперечення з приводу нібито вчиненого правопорушення та скористатися правової допомогою, чим порушив вимоги встановлені ст.268 КУпАП. У зв'язку з допущеними порушеннями винесена відповідачем постанова є незаконною.

Просить визнати протиправними дії поліцейського щодо винесення постанови серії АР №036737 від 20.10.2016р., визнати незаконною та скасувати постанову серії АР №036737 від 20.10.2016р., винесену поліцейським УПП у м. Запоріжжя ДПП України ОСОБА_2 про накладання на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач в судове засідання не прибув, надав письмову заяву в якій просить проводити судовий розгляд за його позовом в його відсутність, просить позов задовольнити.

Відповідач - поліцейський УПП у м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала.

Суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність сторін на підставі наданих доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 20.10.2016р. о 12 годині 20 хвилин в м.Запоріжжя, керуючи автомобілем MAZDA 6, державний номер НОМЕР_1, рухався по вулиці Василя Сергієнка (Задніпровська), був зупинений інспектором поліції УПП в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 та відносно нього було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, згідно постанови поліцейського УПП в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 серія АР №036737 від 20.10.2016р., позивач ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн. за те, що 20.10.2016р. о 12 годині 20 хвилин в м. Запоріжжя, керуючи автомобілем MAZDA 6, державний номер НОМЕР_1, по вулиці Василя Сергієнка (Задніпровська, 11, підїжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не знизив швидкість та не пропустив пішохода, який знаходився на ньому, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до п.1.3, п.1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р. (далі - ПДР), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема це частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Крім того, згідно п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої МВС України від 07.11.2015р. №1395 (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

У п. 5 розділу ІІІ Інструкції закріплено, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення, наряду з іншим, вирішує чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи.

П. 9 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10 розділу ІІІ Інструкції).

При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення поліцейський може звільнити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням (п. 12 розділу ІІІ Інструкції).

Згідно з ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконаннями правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів (ч.1 ст.122 КУпАП ).

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства по справам про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. В ньому, зокрема, треба навести докази, на яких ґрунтуються висновки про скоєння особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відхилення інших доказів.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч. 1 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами і встановлюється шляхом повного, всебічного та об'єктивного з'ясування компетентним суб'єктом владних повноважень всіх обставин справи, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порушення вищевказаних вимог відповідач, не зважаючи на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження, надати письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, а також надати всі матеріали, що були взяті до уваги при прийнятті рішення та вчинення дій з приводу яких подано позов, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття вищевказаної постанови, зокрема, доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, ст. 69 КАС України, на підтвердження факту допущення позивачем порушення п.18.1 ПДР України, а саме не зниження позивачем швидкості руху, не надання дороги пішоходу, який знаходився на пішохідному переході, в той час коли для пішохода була створена перешкода чи небезпека з боку водія.

Крім того, суду відповідачем не надана для огляду справа про адміністративне правопорушення за даним фактом, тому суд позбавлений можливості перевірити, на підставі яких доказів поліцейський прийшов до висновку про наявність адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні, наявність інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач належним чином не обґрунтував свої висновки щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не навів докази, якими підтверджуються його висновки, мотиви відхилення пояснень правопорушника.

Викладене свідчить про фактичну відсутність об'єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Таким чином, оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення, не спростовані доводи позивача, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, і не зясовані інші обставини, щоб могли мати значення для вирішення справи.

Крім того, суд вважає, що з урахуванням заперечень позивача, відповідач не був позбавлений можливості відкласти розгляд адміністративної справи та прийняття рішення по ній в межах строків, передбачених ст. 277 КУпАП, забезпечивши таким чином дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.7, 245 КУпАП.

Однією з таких правових презумпцій, є закріплена у ст.62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв'язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Однак в даному випадку відповідач таких дій не вчинив, в силу чого факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є недоведеним, а винесена відповідачем постанова - незаконною та необґрунтованою.

Таким чином, суд вважає, що відповідач при накладанні адміністративного стягнення на позивача діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому його дії в цій частині слід визнати протиправними, прийняте ним рішення скасувати.

Таким чином адміністративний позов в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому суд визнає помилковими твердження позивача про те, що відповідачем було порушено вимоги ст.276 КУпАП та розглянуто справу на місці зупинки, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу, що є будівлею відповідного УПП, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, підвідомчий Національній поліції, і відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП, здійснюється, уповноваженими органами (посадовими особами) саме на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

При вирішенні позовної вимоги про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд враховує наступне.

Так, положеннями статей 287, 288 КУпАП регламентовано право особи, щодо якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, оскаржити її до суду.

При цьому, відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, у справах про адміністративні правопорушення судом перевіряється правомірність рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, яким було здійснено притягнення особи до адміністративної відповідальності, та приймається відповідне рішення щодо правомірності/протиправності таких дій (бездіяльності) та наявності правових підстав для скасування вказаного рішення.

Водночас, адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки вирішення такого питання, у відповідності до змісту ст. 247 КУпАП, належить до дискреційних повноважень відповідного суб'єкта влади.

Тож, належним способом захисту порушеного права та законного інтересу позивача у таких справах є визнання протиправними дій відповідача та визнання протиправною та/або скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного суд вважає, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення і задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в іншій частині позовних вимог є достатнім способом захисту його прав та законних інтересів.

На підставі ст.94 КАС України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного адміністративного позову, а відповідач є уповноваженою особою органу державної влади, який фінансується за рахунок Державного бюджету України, суд вважає необхідним віднести судові витрати по сплаті судового збору за розгляд даної справи на рахунок держави.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.9,122,245,247,251,252,280,283 КУпАП, Правилами дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., ст.2,8,9,11,14,159-162,171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії поліцейського роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 щодо винесення постанови серії АР №036737 від 20.10.2016 року про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП.

Скасувати постанову поліцейського роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 серії АР №036737 від 20.10.2016 року про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

В інший частині позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: М.В. Сидорова