Справа № 332/3834/16-а
Суддя: Безлер Л. В.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3834/16-а
Провадження №2-а/332/168/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2016 року м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Безлер Л.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 доУправління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобовязання вчинення дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії за віком на підставі ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в обґрунтування якого зазначила, що з 15.02.2012 року вона перебуває на обліку та отримує пенсію за віком, як мати дитини-інваліда з дитинства, після досягнення 50 років. Однак, управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Запоріжжя при розрахунку її пенсії в 2012 році було неправильно та безпідставно взято показник середньої заробітньої плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік (1197,91 гривень) хоча в 2012 році мав застосовуватись (враховуватись) показник середньої заробітної плати по Україні за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто 2009-2011 роки (2001,19 гривень). Вважає перерахунок відповідачем проведений неправомірно, оскільки вона не зверталась до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а вперше просила призначити їй пенсію за іншим законом. Просить зобовязати УПФУ в Заводському районі м.Запоріжжя здійснити перерахунок пенсії за віком з 01.05.2016 року.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначено, що доводи позивача безпідставні, а дії УПФУ Заводського району м. Запоріжжя, щодо відмови провести перерахунок та виплату пенсії є законними та обґрунтованими. Також зазначила, що заява від позивача до управління надійшла 27.10.2016 року. Просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого.

Відповідно вимог ст.2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя, та з 27.08.2008 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику освіти. У звязку з працевлаштуванням з 28.08.2008 року на посаду, яка дає право на призначення пенсії по вислузі років, виплата призначеної пенсії була припинена.

У звязку з тим, що позивач досяг пенсійного віку, а саме 15.02.2012 р., вона звернулася до УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком як матері дитини інваліда з дитинства, після досягнення 50 років, управління призначило їй пенсію без врахування ч.2 ст.140 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме при призначенні пенсії примінено показник заробітної плати за повний 2007 рік.

Пенсійним фондом України в Запорізькій області позивачу було призначено пенсію за віком, при цьому було враховано заробіток за періоди страхового стажу, зазначеного в ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього призначення пенсії.

27.10.2016 р. позивач звернулася до відповідача з заявою про застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за останні роки, що передують року звернення.

Листом від 10.11.2016 року за №165/м-8 УПФУ в Заводському районі м.Запоріжжя, в задоволенні заяви позивача було відмовлено з посиланням на те, що в даному випадку відсутні підстави застосування показника середньої заробітної плати за 2011 рік, оскільки, керуючись нормами ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до п.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії за вислугу років), пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Як встановлено ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії, також враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв'язку з втратою годувальника), на інший.

У даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, оскільки пенсія за вислугу років не передбачена Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не віднесена до видів пенсії, які призначаються згідно цього Закону.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач перед призначенням пенсії за віком не отримував жодного виду пенсії, оскільки після призначення пенсії за вислугу років одразу був зарахований на роботу вчителем, у зв'язку з чим, виплата вказаної пенсії їй була припинена. У випадку припинення пенсії за вислугу років її поновлення можливо лише в разі звільнення з роботи. Проте, на момент призначення пенсії за віком ОСОБА_1 працювала, а тому, підстави для поновлення виплати пенсії за вислугу років, не було.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивач звернувся до відповідача за призначенням пенсії за віком вперше, із заяви не вбачається, що вона просила призначити пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, а тому, Управлінням при обчисленні його пенсії повинен був застосований показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим позивач безпідставно просить здійснити перерахунок пенсії за віком з 01.05.2016 року, адже ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою 27.10.2016 року, тому правомірним буде здійснити перерахунок пенсії саме з цієї дати.

Разом з запереченями відповідачем надане клопотання про звільнення від сплати судового враховуючи майновий стан. В клопотанні позивач просить звільнити його від сплати судового збору посилаючись на відсутність коштів на сплату судового збору, але доказів які це підтверджують не надано, тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання. Також вважає необгрунтованими та не доведеними витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.79 та ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, є витратами, повязаними з розглядом справи. На підставі ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За змістом зазначених норм закону витрати, повязані з оплатою участі у справі представника сторони, не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Згідно з розясненнями п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст.79, ст.ст.84,88,89 ЦПК.

Як вбачається з наданих документів між позивачем з одного боку та адвокатом ОСОБА_2 з другого боку укладено угоду про надання юридичної допомоги від 14 листопада 2016 року (а.с.14), до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №726 (а.с.18), розрахунок витрат на правову допомогу ОСОБА_1 (а.с.15), а також копію квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с.17.).

Таким чином, витрати понесені позивачем на оплату послуг адвоката ОСОБА_2 підлягають задоволенню, оскільки останній є особою, яка має права надавати правову допомогу та з наданого суду розрахунку розміру гонорару вбачається яку саме та в якому обсязі адвокат ОСОБА_2 надав правову допомогу позивачу, тобто витрати доведені належними доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 4, 18, 71, 86, 159-163, 183-2, 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 тетяни Кирилівни задовольнити частково.

Зобовязати Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м.Запоріжжя здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 27 жовтня 2016 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2009 -2011 рр.) та відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Запоріжжя на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Запоріжжя на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на правову допомогу у розмірі 1100,00 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Л.В.Безлер