Справа № 744/998/16-а
Суддя: Смага С. В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 744/998/16-а
Провадження № 2-а/744/89/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Смаги С. В.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгород Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання протиправними дій, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, предявила адміністративний позов до відповідача, Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області, в якому просила: «визнати протиправними дії Семенівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного Фонду України щодо відмови здійснити їй перерахунок пенсії, викладені у протоколі Семенівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного Фонду України, оформленого листом від 26.10.2016 р. за № 766/05; зобовязати Новгород-Сіверське обєднане управління Пенсійного Фонду України здійснити перерахунок та виплату її пенсії призначеної відповідно до ст. 37 1 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на день призначення пенсії та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 (в редакції, чинній на дату призначення пенсії) з 01 грудня 2015 року без встановлення будь якого строку та обмеження у часі, у звязку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, з розрахунку 90 % суми заробітної плати на посаді головного спеціаліста відділу виплати пенсій, з 01.12.2015 року, на підставі довідки Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного Фонду України № 1842/02 від 20.10.2016 року про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію».

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні адміністративний позов підтримала повністю та пояснила про те, що, на її погляд, позов підлягає задоволенню за обставин викладених у ньому.

Представник відповідача, начальник Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України ОСОБА_2, у судове засідання не прибула, подала суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, а також письмове заперечення, де зауважила, що, на її погляд, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, вважає за необхідне в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач, ОСОБА_3, перебуває на обліку в Новгород-Сіверському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України і отримує з 02 червня 2003 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Пенсія позивачеві обчислена в розмірі 90 % від суми заробітної плати.

У звязку з підвищенням посадових окладів за місцем колишньої роботи позивача, останній видана довідка від 20 жовтня 2016 року № 1842/02 для перерахунку пенсії як державному службовцеві, в якій заробітна плата за посадою тотожною посаді, яку позивач обіймала перед виходом на пенсію, вказана з 01 грудня 2015 року в сумі 3522 гривні 12 копійок (а. с. 11).

Позивач зверталася із заявою до відповідача щодо перерахунку пенсії, у звязку з підвищенням посадового окладу працюючого державного службовця за останнім місцем роботи, яку отримують державні службовці станом на дату звернення позивача з заявою про проведення перерахунку.

Втім, згідно протоколу відмови в проведенні перерахунку пенсії від 26 жовтня 2016 року № 114336 (а. с. 12-13) відповідачем було відмовлено позивачеві в перерахунку пенсії, з посиланням на відсутність правових підстав для перерахунку пенсії, що послужило підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на час призначення позивачеві пенсії) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не меншу 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на 1 % заробітку, але не більше 90 відсотків посадового(чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

Статтею 371 Закону України «Про державну службу», на яку в адміністративному позові посилається позивач, у редакції, яка була чинною до 01.01.2015 року, обумовлювалося, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим службовцям, а також у звязку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Здійснення перерахунку пенсії провадиться виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування працюючого службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» № 865 від 31.05.2000 у редакції, чинній станом на час призначення пенсії позивачу, було визначено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

До 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване вищезазначеними нормами Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.

З викладених приписів правових норм є очевидним, що законодавством, чинним до 01.01.2015 року, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у звязку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII. У зв'язку з набуттям чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015року, яка набрала чинності з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, з 01.05.2016 року ЗакономУкраїни "Про державну службу" від 10.12.2015року, по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003року, з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 26.10.2016 року, відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" на підставі довідки про заробітну плату державного службовця по відповідній посаді, з якої позивач вийшла на пенсію державного службовця від 20.10.2016 року № 1842/02, виданої Новгород-Сіверським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Чернігівської області.

Таким чином, виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 року, відповідачем обґрунтовано відмовлено в проведенні такого перерахунку.

Крім того, постановою КМУ від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка діє з 15.12.2015 року, та на яку позивач посилається в обгрунтування позовних вимог, було внесено зміни до постанови КМУ від 31.05.2000 № 865, а саме, виключено п. 4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015, на яку посилається позивач у адміністративному позові, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено будь-якої можливості, будь-якого механізму перерахунку пенсії державного службовця у звязку зі зміною розміру заробітної плати.

Таким чином, з 15 грудня 2015 року діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу».

На час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Оскільки чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням окладів з 01.01.2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для проведення перерахунку призначеної пенсії, суд не вбачає.

Таким чином, суд вважає, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки про заробітну плату не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі поданої ним довідки.

Відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії службовця, яку позивач отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав чи позбавленням його права на соціальний захист.

Слід зазначити, що субєктивне право на перерахунок розміру пенсії, а конкретно, у звязку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою державного службовця, на час звернення позивача із відповідною заявою до відповідача, законодавством не було передбачено, оскільки на той час воно вже не існувало внаслідок його скасування вказаним Законом України № 76-VIII.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розвязанні спірних правовідносин у цій справі судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини також став на бік держави Україна та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні й на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

П. 2.2. згаданого рішення розтлумачено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

У Рішенні № 2-рп/99 від 02.03.1999 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України. Політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави. Забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 5 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 11, 17, 18, 19, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Новгород Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання протиправними дій, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання в цей строк апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі протягом десяти днів з дня отримання копії постанови апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: С. В. Смага