Справа № 815/6275/16
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6275/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області №42135/13 від 19.07.2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області №42135/13 від 19.07.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Ізмаїльською ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області, керуючись п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та відповідно до п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України, було протиправно прийняте податкове повідомлення-рішення №42135/13 від 19.07.2016 року, яким було визначено суму податкового зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у сумі 25000,00 грн.

В судовому засіданні 12.12.2016 року позивач просив задовольнити позовні вимоги з огляду на незаконність акту відповідача, оскільки застосувати ставки збору з власників автомобілів у м.Одесі можливо було здійснити лише з наступного бюджетного періоду, тобто з 01.01.2016 року. Представник відповідача - Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області заперечив проти позовних вимог та надав до суду письмові заперечення пославшись на те, що за ОСОБА_2 від 02.12.2014 року зареєстрований автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 см.куб., право користування яким має ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ СХХ 580834. 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-III, яким, шляхом викладення в новій редакції ст..267 Податкового кодексу України, введено транспортний податок. В свою чергу Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIII внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016 року. Отже, обєктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати та з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно). Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.1.2 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України). Враховуючи, що належний позивачеві автомобіль 2014 року випуску, з обємом двигуна 2967 куб.см., а обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з обємом двигуна 3000 куб.см., середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати та з року випуску яких минуло не більше пяти років, з урахуванням того, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, автомобіль позивача є обєктом оподаткування у 2016 році відповідно до приписів статті 267 Податкового кодексу України. При цьому у 2016 році не встановлювався новий податок (транспортний податок діяв і в 2015 році), а також не змінювалась його ставка, а лише змінювалися вимоги до обєкта оподаткування в частині обєму двигуна автотранспортного засобу. Таким чином, з урахуванням положень ч.5 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів в дію, рішення Одеської міської ради від 03.02.3016 року №257- VII Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 21.01.2015 року №6257- VI «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку» набрало чинності 12.02.2016 року. У зв`язку з чим відповідач вважає, що саме 2016 рік і є базовим (звітним) періодом для оподаткування транспортним податком з обєкту, який належить на праві власності позивачу. Отже, виходячи з вищенаведеного, дії відповідача були здійснені згідно до чинного законодавства, а тому відповідач просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (а.с.30), але в судове засідання не зявився без поважних причин. Представник позивача не заявив клопотань про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи експертів по цій справі, а тому суд на підставі положень ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України ухвалив рішення розглянути справу в порядку письмового провадження 26.12.2016 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 см.куб., а також право користування яким має ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Центр ДАІ 5105 СХХ 580834 (а.с.16).

01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, яким шляхом викладення в новій редакції норм Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України) введено новий податок на майно, що складається, у тому числі - з транспортного податку.

Відповідно до п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 п.267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Податковим повідомленням-рішенням Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області №42135/13 від 19.07.2016 року, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб 18011000 у сумі 25000,00 грн. (а.с.11).

Суд вважає за необхідне відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на не підтвердження позивачем порушення його прав оскарженим актом субєкту владних повноважень з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2,6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. <...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх, випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція з цього приводу висловлюється Верховним судом України в постанові суду від 15.12.2015 року по справі № 800/206/15.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Оскаржене по цій справі податкове повідомлення-рішення винесено відносно ОСОБА_2, який також зазначений власником транспортного засобу, тоді, як до суду із позовом звернулась його дружина ОСОБА_1 та не надала суду доказів того, оскаржений нею акт порушує чи може порушити її особисті права та обовязки чи вплинути на охоронювані законом інтереси.

Таким чином, відсутність порушення субєктивного права позивача є самостійної та достатньою підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог позивача згідно положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області №42135/13 від 19.07.2016 року відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня виготовлення та підписання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.