Справа № 823/1873/16
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року справа № 823/1873/16

12 год. 35 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання Будченко А.Ю.,

за участю:

позивача не зявився,

представників відповідача та третьої особи не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комсомольський міський суд Полтавської області, про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 подав позов, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо не здійснення нарахування судді Комсомольського міського суду Полтавської області Солосі О.В. щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу судді за період з 01.11.2016 по 25.11.2016 у сумі 1878 грн 40 коп.;

- зобовязати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області здійснити нарахування і виплатити судді Комсомольського міського суду Полтавської області Солосі О.В. щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу судді за період з 01.11.2016 по 25.11.2016 у сумі 1878 грн 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не здійснив нарахування судді Комсомольського міського суду Полтавської області Солосі О.В. щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу судді за період з 01.11.2016 по 25.11.2016 у сумі 1878 грн 40 коп., оскільки право на отримання вказаної доплати позивач відповідно до вимог частини 5 статті 129 Закону України Про судоустрій і статус суддів набув 26.11.2013, та не втратив такого права у звязку з прийняттям Закону України Про забезпечення права на справедливий суд, згідно якого щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу виплачується суддям, які мають стаж роботи більше трьох років.

Така ж позиція підтверджується рішенням Ради суддів України № 73 від 22 липня 2015 року.

У прохальній частині позовної заяви позивач просив судовий розгляд справи проводити за його відсутності.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що при зарахуванні позивача 26.11.2013 на посаду судді Комсомольського міського суду Полтавської області йому була встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за наявності стажу роботи до 5 років відповідно до частини 5 статті 129 Закону України Про судоустрій та статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010 у редакції на момент видачі наказу. Однак частиною 5 статті 133 Закону України Про судоустрій та статус суддів у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд № 192-VІІІ від 12.02.2015, який набрав чинності 28.03.2015, встановлено нові розміри щомісячної доплати за вислугу років, зокрема, за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків.

Також відповідно до листа ДСА України № 11-5615/15 від 26 березня 2015 року з 01 квітня 2015 року суддівська винагорода судді, який здійснює правосуддя, має нараховуватися та виплачуватися відповідно до статті 133 Закону України Про судоустрій та статус суддів (у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд № 192-VІІІ від 12.02.2015). Окрім того, надані розяснення щодо виплати щомісячної доплати за вислугу років, а саме судді, стаж роботи яких складає менше трьох років з 28.03.2015 не будуть мати права на отримання щомісячної доплати за вислугу років, а оскільки на момент набрання чинності Закону України Про забезпечення права на справедливий суд позивач не мав зазначеного 3-річного стажу роботи на посаді судді, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Окрім того, відповідач зазначив, що посилання позивача в обґрунтування свої позовних вимог на рішення Ради суддів України № 73 від 22 липня 2015 року є недоречним, оскільки, виходячи зі змісту самого рішення Ради суддів України, зокрема, його резолютивної частини, це рішення носить рекомендаційний характер, а отже не є обовязковим до виконання.

Крім того, відповідач просить врахувати позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 01.11.2016.

В прохальній частині заперечень на адміністративний позов відповідач просив розгляд справи проводити без участі його представника.

Комсомольський міський суд Полтавської області, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, клопотання про розгляд справи без участі його представника в матеріалах справи відсутнє.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що наказом в.о. голови Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_2 № 9.1-а від 26 листопада 2013 року відповідно до статті 72 Закону України Про судоустрій та статус суддів України та указу Президента України № 620/2013 від 07.11.2013 ОСОБА_1 зараховано на посаду судді Комсомольського міського суду Полтавської області з 26 листопада 2013 року з посадовим окладом згідно із штатним розписом та встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 15 відсотків посадового окладу з 26 листопада 2013 року у звязку із наявністю стажу роботи станом на 26 листопада 2013 року 00 років 00 місяців 00 днів.

Наказом в.о. голови Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_3 № 4.2-а від 03 квітня 2015 року відповідно до пункту 5 статті 133 Закону України Про забезпечення права на справедливий суд 192-V від 12.02.2015 на підставі листа ГУДСА України в Полтавській області № 02-19/141 від 31.03.2015 про розрахунок стажу роботи на посаді судді позивачеві припинено здійснювати виплату щомісячної доплати за вислугу років за відсутністю трирічного стажу роботи на посаді судді та скасовано пункт 2 наказу в.о. голови Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_2 № 9.1-а від 26 листопада 2013 року в частині виплати надбавки за вислугу років 15 відсотків посадового окладу.

Наказом голови Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_4 № 13.1-а від 03 серпня 2015 року відповідно до частини 3 статті 22, частини 1 статті 58 Конституції України, Законів України Про статус суддів Про судоустрій і статус суддів, що діяли в редакції на час набуття такого права, на підставі Рішення Ради суддів України № 73 від 22 липня 2015 року скасовано наказ в.о. голови Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_3 № 4.2-а від 03 квітня 2015 року про припинення здійснення виплат ОСОБА_1; позивачеві встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 03 серпня 2015 року, в звязку з наявністю стажу роботи станом на 03.08.2015 1 рік 08 місяців 07 днів та зобовязано здійснити перерахунок та виплата невиплаченої щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу судді Солосі О.В. за період з 03 квітня 2015 року по 02 серпня 2015 року.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що 30.09.2016 набрав чинності Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, статтею 135 якого регулюються питання, зокрема, виплати суддівської винагороди.

Разом з тим, відповідно до пункту 23 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі Закон України № 2453-VI) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України Про Конституційний Суд України та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суд зазначає, що на час призначення позивача на посаду судді діяла редакція Закону України Про судоустрій і статус суддів, яка передбачала виплату суддям щомісячної доплати за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (частина 5 статті 129).

Вичерпний перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, визначений частиною 1 статті 135 Закон України № 2453-VI.

Так, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Аналогічне положення щодо обчислення стажу роботи на посаді судді містилося й у статті 131 Закон України № 2453-VI в редакції, яка діяла станом на час призначення позивача на посаду судді.

З вищевикладеного слідує, що внесенням змін до чинного законодавства не змінено порядку обрахування стажу роботи на посаді судді, а змінено умови виплати щомісячної доплати за вислугу років.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12.02.2015 № 192-VIII (далі Закон України № 192-VIII), не містять положення стосовно збереження за суддями, які на момент набрання ним чинності мали стаж роботи на посаді судді менше 3 років, щомісячної доплати за вислугу років, яку вони отримували відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

При цьому Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 192-VIII не містять положення стосовно збереження за суддями, які були призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом, права на отримання щомісячної доплати за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом України № 192-VIII.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України (далі - БК) будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 БК керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно зі статтею 147 Конституції України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та законів України.

На сьогодні положення Закону № 2453-VІ в редакції Закону № 192-VІІІ, щодо визначення суддівської винагороди не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

Питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України.

Так, у пункті 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 щодо офіційного тлумачення поняття щомісячне довічне грошове утримання, що міститься у підпункті е підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, Конституційний Суд України вказав, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частини пята, шоста статті 47 Закону № 2453-VІ).

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 зарахований на посаду судді Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області з 26 листопада 2013 року з посадовим окладом згідно із штатним розписом відповідно до наказу Комсомолького міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2013 року № 9.1-а.

Враховуючи, що суддівська винагорода регулюється Законом України Про судоустрій і статус суддів, Законом України Про Конституційний Суд України та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, щомісячна доплата за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди, розмір та підстави виплати якої визначаються відповідно до стажу роботи на посади судді, а стаж роботи позивача на посаді судді є меншим ніж 3 роки, суд вважає, що відповідач правомірно не виплатив позивачеві щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 01.11.2016 по 25.11.2016 у сумі 1878 грн 40 коп., у звязку з чим бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області в даному випадку відсутня, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

З урахуванням того, що стаж роботи позивача на посаді судді є меншим ніж 3 роки, тобто відсутні підстави для виплати щомісячної доплати за вислугу років відповідно до частини 5 статті 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів, в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII Про забезпечення права на справедливий суд, у суду відсутні законні підстави для зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 01.11.2016 по 25.11.2016 у сумі 1878 грн 40 коп., у звязку з чим позовні вимоги в цій частині також не можуть бути задоволені.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2016 року у адміністративній справі № 812/627/15.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена в повному обсязі 26.12.2016.