Справа № 308/12206/16-а
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Світлик О.М., розглянувши в скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи подання позову тим, що у серпні 2010 року він набув право на пенсію за вислугою років на підставі ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на той час, в розмірі 82 відсотків від суми місячної заробітної плати.

Вказує, що законність цього права підтверджена ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.06.2014 року.

Зазначає, що в кінці березня 2015 року ним було прийнято рішення про вихід на пенсію та припинення роботи в органах прокуратури.

24.03.2015 року ним до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області було подано заяву про проведення перерахунку його пенсії та надано довідку прокуратури Закарпатської області №63-18 ф від 24.03.2015 року про розмір фактичної заробітної плати.

Зазначає, що належного листа про проведений з цих підстав перерахунок пенсії від Управління у 2015 році він не отримував та не припускав того, що Управлінням буде здійснено не перерахунок, а перепризначення пенсії із застосуванням значно меншого розміру 60 % від суми місячної заробітної плати, ніж було встановлено ним же ще у 2010 році 82 відсотки.

Вказує, що 15.06.2016 року він звернувся до Управління для ознайомлення з матеріалами своєї пенсійної справи та встановив, що з часу виходу на пенсію, тобто з 25.03.2015 року на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року та внесених змін до Закону України «Про прокуратуру»№ 1789-ХІІ від 05.11.1991 року йому призначено пенсію у розмірі 60 % від суми місячної заробітної плати, до якої включені всі види виплат.

Пояснює, що 16.06.2016 року він звернувся до Управління з письмовою заявою про надання розяснення стосовно підстав перепризначення йому пенсії та здійснення перерахунку у відповідності до чинного законодавства.

Однак, листом від 05.07.2016 року № 02/Л-84 Управлінням повідомило його про те, що починаючи з 01.01.2015 року призначення чи перерахунок пенсії здійснюється з розрахунку 60 відсотків до заробітної плати на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VIII. Оскільки він вийшов на пенсію у березні 2015 року, то призначення пенсії здійснено відповідно до зазначеного вище законодавства.

Позивач стверджує, що відмова у перерахуванні його пенсії є незаконною, оскільки суперечить чинному законодавству України, не відповідає нормам Конституції України, у звязку з чим просить визнати неправомірними дії відповідача щодо призначення йому пенсії з розрахунку 60 відсотків до фактичної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Закарпатської області №63-18 ф від 24.03.2015 року та зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити йому перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 24.03.2015 року №63-18 ф про розмір фактичної заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, в розмірі 82 відсотків від суми місячної заробітної плати, починаючи з 24.03.2015 року та провести виплату різниці в пенсії за минулий час (12 місяців) з 01.11.2015 року.

Відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.12.2016 року судовий розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку скороченого провадження.

19.12.2016 року Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області подало до суду заперечення проти адміністративного позову, зазначаючи, що з 1 жовтня 2011 року вступив у силу Закон № 3668-VI, яким внесено зміни до Закону № 1789-ХІІ, зокрема, до статті 50-1, відповідно до яких прокурорам і слідчим пенсія за вислугу років призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Вказує, що умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50- 1 Закону № 1789-ХІІ, редакція якої не змінювалась.

Зазначає, що згідно з частиною першою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Законом № 3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Стверджує, що відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VI прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Заперечуючи позов відповідач підкреслює, що з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у звязку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VI.

Вказує, що згідно із Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VIII пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів» за заявами про їх призначення або перерахунок, що надійшли починаючи з 01.01.2015 року, обчислюються в розмірі 60 % заробітної плати (грошового утримання).

Також, зазначає, що з 15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697- VII, ст. 86 якого врегульовано порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури, зокрема, у ч. 20 цієї статті визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Тобто, стверджує, що із набранням чинності цим Законом положення ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-XII щодо перерахунку пенсії втратили чинність.

Відтак, просить відмовити в позові.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що з серпня 2010 травня у та на сьогоднішній день позивач перебуває на обліку в Ужгородському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області, отримує пенсію за вислугу років відповідно до ч. 1 статті 50-1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» у редакції, чинній на час призначення пенсії, виходячи із розміру 82 відсотки від суми місячної заробітної плати на посаді працівника прокуратури, а з 24.03.2015 року розмір було перераховано у звязку із звільненням з органів прокуратури. Дана обставина відповідачем не заперечується.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 24.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до територіального управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про проведення перерахунку його пенсії та надано довідку прокуратури Закарпатської області №63-18 ф від 24.03.2015 року про розмір фактичної заробітної плати. 25.03.2015 року позивачу перерахунок пенсії проведено з розрахунку 60 відсотків від суми місячної заробітної плати.

Судом встановлено, що 15.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління для ознайомлення з матеріалами своєї пенсійної справи та встановив, що з часу виходу на пенсію, тобто з 25.03.2015 року на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року та внесених змін до Закону України «Про прокуратуру»№ 1789-ХІІ від 05,11.1991 року, йому призначено пенсію у розмірі 60 % від суми місячної заробітної плати до якої включені всі види виплат.

16 червня 2016 року позивач подав до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області ОСОБА_1 звернувся до Управління з письмовою заявою про надання розяснення стосовно підстав перепризначення йому пенсії та здійснення перерахунку у відповідності до чинного законодавства.

Листом від 05.07.2016 року за № 02/Л-84 у відповідь на запит заявника повідомлено його про те, що починаючи з 01.01.2015 року призначення чи перерахунок пенсії здійснюється з розрахунку 60 відсотків до заробітної плати на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року. Оскільки він вийшов на пенсію у березні 2015 року, то призначення пенсії здійснено відповідно до зазначеного вище законодавства.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

У відповідності до ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсії провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Ураховуючи наведене, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення, що встановлено постановою Верховного Суду України від 10.12.2013 р. у справі № 21-420а13.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Також у Рішенні Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

У наведених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Крім того, за положеннями статей 22, 64 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, гарантовано право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, в тому числі Законом України «Про прокуратуру», яке є таким, що не підлягає звуженню чи обмеженню.

Наведене відповідає правовим позиції, висловленій Верховним Судом України у справі № 127/11720/14-а від 06.10.2015 р.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсії проводиться у такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до територіального органу пенсійного фонду 24.03.2015 року, що не заперечується відповідачем, із письмовою заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до закону, який діяв на час призначення пенсії, але із врахуванням розміру заробітної плати, визначеної у довідці № 63-18 ф, виданої 24.03.2015 р. прокуратурою Закарпатської області.

Згідно з ч. 17 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

При цьому, у зв'язку з обмеженням терміну виплати нормами спеціального закону виплата має бути здійснена за 12 місяців до дня звернення позивача до органу Пенсійного фонду України за перерахунком пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 року (№ 164/1904/14-ц), від 01.03.2016 року (21-3397а15), від 10.12.2013 року (№ 21-348а13) та від 06.10.2015 року (№21-2432/15).

Вирішуючи питання про застосування положеньЗакону № 1789-ХІІв часі, суд виходить із того, що згідно зіст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд дійшов висновку про неправомірність дій Ужгородського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії з розрахунку 60 відсотків до фактичної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 24.03.2015 року№63-18 ф, оскільки відповідачем доказів щодо правомірності свого рішення суду не було надано. Суд також констатує, що позивач має право на перерахунок пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» відповідно до довідки прокуратури Закарпатської області від 24.03.2015 року №63-18 ф з розрахунку 82 відсотка від суми місячного заробітку з 24.03.2015 року з виплатою різниці у розмірі пенсії за минулий час (12 місяців), починаючи з 01.11.2015 року.

Що стосується посилань відповідача як на підставу заперечення проти позову на Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року суд дійшов висновку, що підстави для перерахунку пенсії позивачу з розрахунку 60 відсотків до фактичної заробітної плати відсутні, оскільки норма закону, на яку посилається орган пенсійного фонду, може застосовуватися лише до осіб, які звернулися із заявою про призначення пенсії після 28.12.2014 р., а не із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 14, 94, 158, 160-163, 183-2 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Ужгородського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії з розрахунку 60 відсотків до фактичної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 24.03.2015 року №63-18 ф.

Зобовязати Ужгородське обєднане Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок (обчислення) пенсії на підставі довідки прокуратури Закарпатської області за № 63-18 ф від 24.03.2015 року про розмір фактичної заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 82 відсотка від суми місячної заробітної плати, починаючи з 24.03.2016 року та провести виплату різниці в пенсії за минулий час (12 місяців) з 01.11.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Світлик