Справа № 815/4924/16
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4924/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого по справі судді Бжассо Н.В.,

суддів Бутенко А.В., Завальнюка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ключинської Т.О.

за участю позивача ОСОБА_1 (згідно паспорту),

представника позивача ОСОБА_2 (згідно довіреності),

представника відповідача ОСОБА_3 (згідно довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці ( далі Держпраця України), за результатом розгляду якого позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 20.09.2016 року № 4-к голови комісії з реорганізації Держгірпромнагляду України, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 раніше займав посаду начальника Територіального управління Держгірпромнагляду України в Одеській області.

Наказом від 20.09.2016 р. № 4-к голови комісії з реорганізації Держгірпромнагляду України було припинено державну службу позивача, у зв'язку із вчиненням систематичного дисциплінарного проступку, а саме за прогули без поважних причин, згідно підпункту 4 пункту 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» шляхом звільнення з посади начальника Територіального управління Держгіпромнагляду в Одеській області 20 вересня 2016 року. Підставами для винесення зазначеного наказу було визначено лист Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 23.07.2014 р. № 01/16-133П; лист ОСОБА_1 від 12.08.2016 р.; табелі обліку використання робочого часу за жовтень-грудень 2015 р., січень-вересень 2016 р.; акти про відсутність на робочому місті.

На думку позивача, наказ № 4-к було винесено з порушенням вимог чинного законодавства, у звязку з чим він підлягає визнанню неправомірним та скасуванню.

Позивач зазначає, що у травні 2015 року відбулися зміни в керівництві Держгірпромнагляду України - на посаду першого заступника голови (який фактично виконує обов'язки голови) було призначено ОСОБА_4. Після призначення на вказану посаду нового керівника,позивача було викликано до Держгірпромнагляду України для проведення співбесіди, з якої позивач дізнався про те, що подальше займання ним посади начальника територіального управління Держгірпромнагляду України в Одеській області можливе за умови його участі в корупційних схемах нового керівництва. З урахуванням відмови позивача від участі у вказаних корупційних схемах та прийняття протиправного рішення відповідачем про звільнення позивача з будь-яких інших підстав, окрім передбачених ст. 38 КЗпПУ (за власним бажанням), відносно ОСОБА_1, з надуманих підстав, було розпочато службове розслідування та відсторонено його від займаної посади.

Позивач зазначає, що наказом від 24.07.2015 р. № 42 першого заступника голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України було утворено комісію для проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 Наказом від 27.07.2015 р. № 44 першого заступника голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України позивача було відсторонено від виконання повноважень начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області.

Наказом від 15.10.2015 р. № 254-к першого заступника голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України за результатами службової перевірки ОСОБА_1 було оголошено догану та позбавлено преміювання.

Зазначений наказ від 15.10.2015 р. № 254-к позивачем оскаржено,справа № 815/6552/15 розглядається в Одеському окружному адміністративному суді.

На думку позивача, з метою подальшого створення йому штучних умов для неможливості виконувати свої посадові обов'язки було розпочато друге службове розслідування та повторно відсторонено позивача від займаної посади.

Так, наказом від 07.10.2015 р. № 84 першого заступника голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України повторно утворено комісію для проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1. Наказом від 07.10.2015 р. № 85 першого заступника голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України ОСОБА_1 повторно відсторонено від виконання повноважень начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській ласті.

Накази від 07.10.2015 р. № 84 та № 85 позивачем оскаржені до суду. Позивач зазначає, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2016 р. залишеною без змінухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 р. по справі № 815/6069/15, зазначені накази визнані протиправними та скасовані.

Позивач, розуміючи що відповідачем були створені штучні умови для недопущення виконання ним своїх посадових обов'язків, та не маючи бажання працювати на посаді начальника Територіального управління Держгірпромнагляду України в Одеській області без виконання будь-яких функціональних обов'язків та отримання заробітної плати, у жовтні 2015 року прийняв рішення про звільнення за власним бажанням.

02.10.2015 рокупозивачем подано заяву про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України. Заяву подано у повній відповідності до вимог чинного законодавства та адресовано: Державній службі гірничого нагляду та промислової безпеки України та територіальному управлінню Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України в Одеській області, будь-якої офіційної відповіді на вказану заяву позивач не отримав.

На думку позивача, винесення наказу від 20.09.2016 року № 4-к про його звільнення за, нібито, прогули є незаконним, оскільки у жовтні 2015 року позивач повинен був бути звільнений за власним бажанням.

Крім того, позивач вказує, що його звільнення повинно було відбуватися за наявності відповідного погодження від Міністра енергетики та вугільної промисловості України та Голови Одеської обласної державної адміністрації.

Також, позивач вказує на те, що складання актів та табелів відносно нього було неможливим, оскільки відповідач не визначив нове робоче місце позивача та його функціональні обовязки.

Позивач, представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові та просив задовольнити їх. Додатково суду пояснив, що у листопаді 2015 року на адресу позивача, управлінням, була направлена трудова книжка, та з січня 2016 року позивач працює в іншому місці.

Представник відповідача під час судового розгляду справи заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки на думку представника відповідача оскаржуваний наказ прийнято в межах та на підставі повноважень визначених законодавством.

У судовому засіданні, 19.12.2016 року судом допитаний свідок, співробітник Держпраці України, ОСОБА_5, який підтвердив зазначені в адміністративному позові обставини, а саме, що позивач подавав заяву про звільнення за власним бажанням, тому саме свідок виконував тимчасово обовязки начальника. Свідок також підтвердив обставини здачі позивачем службового посвідчення, відсутність у позивача робочого місця та функціональних обовязків. Акти про відсутність, які підписані самим свідком робилися на вимогу керівництва.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

02.10.2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Керівника Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, згідно якої позивач зазначив, що розриває трудовий договір,який існує між ним та Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України, як роботодавцем в порядку, визначеному ст. 38 КЗпП України та просить здійснити усі необхідні дії з боку роботодавця, повязані із звільненням позивача з посади за власним бажанням.

Зазначену заяву,керівник Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, отримав 05.10.2015 року, про що свідчить поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи.

19.10.2015 року позивач згідно заяви, що зареєстрована в Державній службі гірничого нагляду та промислової безпеки України за вх. № 578В, повернув службове посвідчення № 355 видане 14.02.2014 року.

Відповідно до листа Держпраці України № 568/1/11-зв-16, відповідач повідомив позивача про те, що після отримання відповідних погоджень щодо його звільнення від Міністра енергетики та вугільної промисловості України та Голови Одеської обласної адміністрації, його буде звільнено з посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області. Додатково відповідач повідомив, що наказом Держгірпромнагляду України від 09.03.2016 року № 2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 130-р було оголошене та припинено виконання повноважень ОСОБА_4, як першого заступника Голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України 09.03.2016 року.

Відповідно до листа голови обласної державної адміністрації № 1410/02-41/01/1228 від 22.03.2016 року, обласна державна адміністрація не погоджує звільнення ОСОБА_1. з посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду України в Одеській області згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП, за прогул.

Відповідно до листа від 21.06.2016 року Голови обласної державної адміністрації № 3696/02-41/01/2967, обласна державна адміністрація погодила звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду України в Одеській області.

Згідно листа від 23.07.2014 року ОСОБА_6 енергетики та вугільної промисловості України № 01/16-133П, ОСОБА_6 енергетики та вугільної промисловості України погоджує звільнення з посади начальника територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області та призначення на цю посаду ОСОБА_7.

З доповідної записки ОСОБА_8, головного спеціаліста з питань управління персоналом від 17.07.2015 року та в.о. начальника теруправлінняДержгірпромнагляду в Одеській області ОСОБА_5 від 31.0,7.2015 року, вбачається, що головний спеціаліст з питань управління персоналом, ОСОБА_8М, видала ОСОБА_1 трудову книжку 17.07.2015 року.

Відповідно до листа від 23.10.2015 року № 2232/01, територіальне управління Держгірпромнагляду України в Одеській області повідомило позивача, що у звязку з тим, щ наказ про його звільнення видає Державна служба гірничого нагляду та промислової безпеки України,розрахунок належних сум для виплати за два останні місяця здійснені станом на дату поданої заяви: вересень 3837,96, жовтень 1580,01.

Відповідно до наказу № 4-к від 20.09.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1В.», відповідно до пп. 12 п.2 ст. 65 та п.5 ст. 66 Закону України «Про державну службу», припинено ОСОБА_1 державну службу у звязку із вчиненням систематичного дисциплінарного проступку, а саме за прогули без поважних причин, згідно пп.4 п.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» шляхом звільнення з посади начальника Територіального управління Держгурпромнагляду в Одеській області 20.09.2016 року. Підстави: лист Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 23.07.2014 року № 01/16-133П, лист ОСОБА_1 від 12.08.2016 року, табелі обліку використання робочого часу за жовтень-грудень 2015 року, січень-вересень 2016 року, акти про відсутність на робочому місці за жовтень 2015 року вересень 2016 року.

Представником відповідача надано до суду акти, складені співробітниками Територіального управління Держгірпромнагляду України, згідно яких вбачається відсутність позивача на робочому місці з жовтня по грудень 2015 року та з січня по вересень 2016 року.

Також, представником відповідача надано табелі обліку використання робочого часу з яких вбачається, що позивач з жовтня 2015 по вересень 2016 не зявлявся на роботі з незясованих причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну службу», державний службовець має право, утому числі, на повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб; чітке визначення посадових обовязків; оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби та рангу;відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону; оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Статтею 8 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державний службовець зобовязаний, у тому числі, сумлінно і професійно виконувати свої посадові обовязки.

Відповідно до ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу України», державна служба припиняється: у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);за ініціативою субєкта призначення (стаття 87 цього Закону); у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у звязку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Приписами ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» встановлено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою субєкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі;встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності;вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до положень ст. 65Закону України «Про державну службу»,підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обовязків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обовязків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння;14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення.

Приписами ч.1, ч.5, ч.6 ст.66 Закону України «Про державну службу», до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

Відповідно до ст.68 Закону України «Про державну службу України», дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): 1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А": зауваження - субєктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - субєктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії;2) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В":зауваження - субєктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - субєктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Відповідно до ч. ч. 10, 11 ст.69 Закону України «Про Державну службу», результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для субєкта призначення.

Субєкт призначення протягом 10 календарних днів зобовязаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Враховуючи наведені норми законодавства, суд приходить висновку, що відповідачем грубо порушено порядок звільнення позивача з державної служби, оскільки відповідачем не надано суду подання дисциплінарної комісії про звільнення ОСОБА_1.

Згідно положень Закону, прогул включає відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого днябез поважних причин. Як встановлено судом, позивач не перебував на службі з жовтня 2015 року по вересень 2016 року, тобто на протязі 11 місяців позивач не зявлявся на службі, проте відповідачем жодних заходів, окрім складання актів, застосовано з цього приводу не було. Як вбачається з положень Закону України «Про державну службу», звільнення через прогул може бути застосоване у випадку вчинення систематично (повторно протягом року) прогулу, відповідачем зазначене положення Закону не приймалося до уваги протягом майже одного року.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну службу» ( в редакції чинній станом на 02.10.2015 року) , крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону); 2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону); 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону); 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону); 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Згідно положень ст. 38 КЗпПУ, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Як встановлено судом, позивач звернувся із заявою до Держгірпромнагляду України про звільнення за власним бажанням 02.10.2016 року.

Згідно актів наданих відповідачем, позивач 5,6,7,9 жовтня 2015 року, з 21 по 30 жовтня 2015 року, з 01 по 13 листопада був відсутній в територіальному управлінні. Згідно акту від 19.10.2015 року вбачається, що позивач повідомив територіальне управління Держгірпромнагляду про те, що вважає себе звільненим та здав службове посвідчення.

Проте, позивача не було звільнено зі служби за власним бажанням, навпаки, працівники територіального управління Держгірпромнаглядув Одеській області продовжували складати акти про відсутність позивача на службі.

Позивач надав до суду копію опису вкладення та конверту на підтвердження факту направлення позивачу територіальним управлінням Держгірпромнагляду в Одеській області, 19.10.2015 року, курєрською доставкою, трудової книжки позивача.

Як встановлено судомвище, Державна служба з питань праці повідомила позивача 19.05.2016 року, що його буде звільнено з посади після погодження звільнення з Міністром енергетики та вугільної промисловості України та Головою Одеської обласної адміністрації.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, підставою для звільнення зазначено лист ОСОБА_6 енергетики та вугільної промисловості України від 23.07.2014 року № 01/16-133П, посилання на погодження звільнення позивача з Головою Одеської обласної адміністрації в наказу відсутнє.

Суд вважає, що зазначені в наказі підстави не є належними підставами для звільнення позивача з огляду на наступне.

ОСОБА_6 енергетики та вугільної промисловості України від 23.07.2014 року № 01/16-133Пбув направлений більше ніж за рік до написання 02.10.2015 року позивачем заяви про звільнення за власним бажанням та стосувався листа Держгірпромнагляду України від 21.07.2014 року № 5635/0/9.2-20а/6/14 щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади начальника територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області та призначення на цю посаду ОСОБА_7.

Таким чином суд дійшов висновку, що зазначений лист ОСОБА_6 енергетики та вугільної промисловості України, взагалі не стосувався звільнення позивача через прогул.

22.03.2016 року на адресу Дергірпромнагляду було направлено лист, з якого вбачається, що Голова Одеської обласна державної адміністраціїне погодив звільнення позивача за прогул, проте листом від 21.06.2016 року Голова Одеської обласної державної адміністрації погодив звільнення позивача без зазначення причини такого звільнення.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги лист Голови Одеської обласної державної адміністрації від 21.06.2016 року № 3696/02-41/01/2967, оскільки в ньому не міститься обґрунтування щодо зміни рішення Голови Одеської обласної державної адміністрації відносно звільненняПрисяжнюка І.В., крім того, як вбачається з наказу про звільнення позивача, зазначене погодження взагалі не було підставою для припинення державної служби ОСОБА_1

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 159-164, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 20.09.2016 року № 4-к голови комісії з реорганізації Держгірпромнагляду.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Н.В. Бжассо

Суддя А.В.Бутенко

Суддя І.В.Завальнюк

.