Справа № 2а-8215/10/0870(СН/808/44/16)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2016 рокусправа № 2а-8215/10/0870(СН/808/44/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2016 року у справі № 2а-8215/10/0870 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, за участі: Прокуратури Запорізької області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.10.2010 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2011 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаного рішення, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 року апеляційну скаргу було задоволено, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2011 року було скасовано, позов задоволено та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.10.2010 року №/0.

Вказане рішення суду було оскаржено Відповідачем в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 року касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів та заяву заступника прокурора Запорізької області про приєднання до касаційної скарги задовольнити частково; скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2011 повністю, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі від 05.10.2010 № /0 у частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 2705376,00 грн., визначення податкового зобовязання із податку на додану вартість у розмірі 413338,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 206669,00 грн. та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 залишити без змін.

За результатом нового розгляду справи, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2016 року в задоволені адміністративного позову було відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат», не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2016 року скасувати, та винести нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Спеціалізованої ДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі була проведена планова виїзна перевірка КП «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 року по 30.06.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 року по 30.06.2010 року.

За результатом перевірки, податковий орган дійшов висновку про порушення Позивачем п.1.3, п.1.7 ст.1, п.п.7.2.3, 7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за період липень 2009 року червень 2010 року на загальну суму 2836056.00 грн., завищено відємне значення з ПДВ на загальну суму 18656998.00 грн., завищено відємне значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту за червень 2010 року на суму ПДВ у розмірі 134680.00 грн. по операціям з придбання матеріальних запасів, які використано не у господарській діяльності.

На підставі вказаних висновків, 05.10.2010 року податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 05.10.2010 року, яким Позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2838056.00 грн., зобовязано повернути до бюджету вже відшкодовану суму податку на додану вартість у розмірі 413338.00 грн. та нарахована сума штрафних санкцій у розмірі 206699.00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю вказаного податкового повідомлення-рішення, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначенні чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до пп.7.4.1. п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Згідно пп.7.4.2. п. 7.4 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону, то суми податку, сплачені у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включаються до складу податкового кредиту такого платника.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності Позивача за КВЕД зокрема є виробництво титанової продукції, інших кольорових металів та окремих виробів з них, виробництво хімічної продукції для промислових цілей.

Так, 08.08.2005 року між КП «Запорізький титано-магнієвий комбінат» та ТОВ «Електрод-Сервіс» був укладений договір №08-08, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець покупає товар, асортимент, кількість та якість якого наведено в рахунках, які є невідємною частиною договору.

За результатом здійснення господарських операцій по вказаному договору у період з липня 2009 року по травень 2010 року, Позивачем був сформований податковий кредит у розмірі 2751495.00 грн.

Однак, на думку податкового органу, зазначені господарські відносини було вчинено не з метою настання наслідків обумовлених договором, а надані позивачем до перевірки документи не є первинними в розумінні Закону, та не можуть слугувати підтвердження реальності здійснення господарських операцій. Зазначені факти, на думку податкового органу, свідчать про відсутність у Позивача належних правових підстав для формування податкового кредиту за наслідком проведення господарських операцій з ТОВ «Електрод-Сервіс».

Суд апеляційної інстанції, дослідивши господарські відносини Позивача з вказаним контрагентом, погоджується з зазначеними висновками податкового органу, з огляду на наступне.

Як свідчать встановлені обставини справи, на підтвердження належності формування податкового кредиту, Позивачем до суду були надані копії податкових накладних, накладних, прибуткових ордерів, рахунків-фактур, платіжних доручень, подорожніх листів.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

В свою чергу, документи бухгалтерського обліку мають силу первинних лише у разі, якщо фіксують господарську операцію, яку було реально здійснено, у тому числі в обсязі та субєктному складі осіб, обумовлених укладеним договором.

Як вбачається з наданих Позивачем копій залізничних накладних, за ними здійснювалося перевезення антрациту, в той час як предметом договору також були і інші товари (електроди графітовані, брусся графітовані, вугілля АМ., дрібнота коксова, калій хлористий, кріоліт, вуглець чотирьох хлористий, кабелі, провід, тощо).

Також, надані подорожні листи вантажного автомобіля не підтверджують проведення поставок, оскільки не містять жодних посилань на постачальника, товар, маршрут перевезення.

Окрім того, як вбачається зі змісту накладних ТОВ «Електрод-Сервіс», в них відсутні дані стосовно осіб, які були відповідальні за прийняття робіт та дані, які б надавали можливість ідентифікувати осіб, що підписували документ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», наявність вказаних реквізитів, є обовязковими для надання документу статусу первинного, тобто такого, що належним чином фіксує факт здійснення господарської операції.

Отже, виходячи з вказаного, надані позивачем накладні не можуть визнаватись первинними та такими, що підтверджують факт здійснення господарських операцій з контрагентами.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних «Системи автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту у розрізі контрагентів» постачальниками продукції ТОВ «Електрод Сервіс» були ТОВ «Лектра» (іпн. 95) та ТОВ «ТБ Електрод», які в період з липня 2009 року по червень 2010 року відомостей по господарським операціям з ТОВ «Електрод Сервіс» не надавали.

В свою чергу, слідчим відділом податкової міліції ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя порушено кримінальну справу № 541007 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України відносно директора ТОВ "Лектра", ТОВ "ТБ Електрод" гр. ОСОБА_3, який при здійснені фінансово-господарської діяльності безпідставно вносив до Декларації з ПДВ суми податкового кредиту, які не були підтверджені відповідними податковими накладними, в результаті сформовано податковий кредит по господарським операціям, які фактично не мали місця та носили безтоварний характер.

За результатами розгляду кримінальної справи Орджонікідзевський районним судом 30.10.2010 року було винесено вирок та визнано винним ОСОБА_3 в скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.212, ч.2 ст.266 Кримінального кодексу України.

З зазначеного вбачається, що вказані контрагенти не декларували податкові зобовязання з ТОВ «Електрод Сервіс» та здійснювали фіктивні операції.

В свою чергу, наданні позивачем копії платіжних доручень в даному випадку не підтверджують факт здійснення господарської операції та обґрунтованість формування валових витрат та податкового кредиту, оскільки умовами права платника на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є зокрема, фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердженість цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операцій. Однак, критерієм зменшення бази оподаткування податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу, а відтак, на підтвердження витрат, понесених у зв'язку з оплатою отриманих товарів позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання господарських зобовязань, а також докази на підтвердження повязаності між собою первинних документів на підтвердження фактичного виконання договору.

Отже, аналізуючи встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості прийняття податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості задоволення позовних вимог.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2016 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав її скасування.

Керуючись, ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2016 року у справі № 2а-8215/10/0870 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко