Справа № 537/3444/16-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 грудня 2016 року м. Київ К/800/34866/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Державного казначейства України, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

встановив :

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року, позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та зобов'язано відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % грошового утримання працюючого судді на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично проведених виплат, починаючи з 01 травня 2016 року. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відмовлено.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, мотивовано тим, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, яка позивається із таким позовом. Проте, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача та завданням йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

За змістом частини 1 статті 70 і 71 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члені її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1167 цього Кодексу передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (частина 2 статті 1167 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, суди виходили з того, що наведені позивачем у позові обставини, не відносяться до випадків, які містяться у частині 2 статті 1167 Цивільного кодексу України.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Пунктом 5 цієї визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з'ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та змінити судове рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на його користь 15000, 00 грн моральної шкоди та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову. Вважає, що діями відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, які судами попередніх інстанцій обґрунтовано визнані неправомірними, йому завдана моральна шкода, а тому він має право на її відшкодування. Зазначає, що є інвалідом другої групи та потребує додаткових витрат на лікування.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Державного казначейства України, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак