Справа № 2а/957/11/1070
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/957/11/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.

за участю:

представника відповідача Леоненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнення, просив визнати протиправними та скасувати частково податкові повідомлення-рішення Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції від 15 лютого 2011 року № /0 та № /0.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала і просила її задовольнити.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного перегляду позивач та його представник до суду не прибули, просили справу розглядати у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Фастівською ОДПІ Київської області проведено невиїзну планову документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої складений акт № 14-3/1702-НОМЕР_1 від 02 лютого 2011 року.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем, серед іншого, вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», в результаті чого підприємцю донараховано податку з доходів фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 6372,24 грн.; вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, абзацу 4 пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до несплати до бюджету податку на додану вартість на загальну суму 182 653,00 грн.; вимог абзацу «а» підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», які полягали у неподанні до органу державної податкової служби податкових декларацій з податку на додану вартість за грудень 2008 року, січень - грудень 2009 року, січень - вересень 2010 року.

Також, актом перевірки встановлено, що оскільки обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року (у період, коли підприємець перебував на загальній системі оподаткування обліку та звітності) склав 489 428,04 грн., то з 01 грудня 2008 року позивач підлягав обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, зобов'язаний був подавати до органу державної податкової служби декларації з податку на додану вартість та здійснювати оподаткування господарських операцій (сума яких за період з 01 грудня 2008 року по 30 вересня 2010 року склала 913 256,21 грн.) за ставкою податку на додану вартість 20%.

На підставі вказаного акта перевірки Фастівська ОДПІ Київської області прийняла податкові повідомлення-рішення від 15.02.2011 року:

- №/0, яким згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності на 7 965,30 грн., у тому числі: 6 372,00 грн. - за основним платежем, 1593,06 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

- №/0, яким згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 228 316,25 грн., у тому числі: 182 653,00 грн. - за основним платежем, 45 663,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач, як суб»єкт владних повноважень частково довів правомірність своїх дій та рішень, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 грн. (без урахування податку на додану вартість).

Пунктом 9.5 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заява про реєстрацію направляється на адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто представником такої особи службовій особі податкового органу. Податковий орган зобов'язаний видати заявнику (відправити поштою) свідоцтво про податкову реєстрацію такої особи протягом десяти днів від дня отримання реєстраційної заяви.

Згідно з підпунктом «а» пункту 9.6 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Водночас, відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України (в редакції станом на час прийняття спірного рішення), у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Підпункт в), пункту 184.1 ст. 184 Податкового Кодексу України (в редакції станом на час прийняття спірного рішення), передбачає, що у будь-якої особи, яка зареєстрована як платник податку ПДВ, в разі її реєстрації як платника єдиного податку, реєстрація платника податку на додану вартість - анулюється.

Так, на підставі вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування, обліку та звітності протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищив 300 000 грн., позивачу донараховано податок на додану вартість в сумі 182 653 грн. та застосовано штраф в сумі 45 663,25 грн.

Як зазначено в Акті перевірки № 14-3/1702-НОМЕР_1, обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2008 року по 01.12.2008, коли позивач здійснював підприємницьку діяльність відповідно до розділу IV Декрету КМУ від 26.12.1992 № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тобто на загальній системі оподаткування, обліку та звітності склав 349 257,72 грн., і відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з 01.12.2008 позивач підлягав обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість.

За період з 01.12.2008 року (момент виникнення обов'язку реєстрації платником податку на додану вартість) по 30.09.2010 рік (кінцева дата періоду, за який проводилась перевірка), загальний обсяг виручки позивача склав 913 256,21 грн., який на думку податкового органу повністю має обкладатися податком на додану вартість відповідно до п.п. 6.1.1 п.6.1 ст.6 закону України від 03.04.97р. №168/97-ВР «Про податок на додану вартість», за ставкою 20%., що складатиме 182 653 грн. податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. Сума одержаного валового доходу за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року склала 489 428,04 грн., а за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року - 70 085,16 грн.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що з дати перевищення позивачем у 2008 році граничного обсягу оподатковуваних операцій (без податку на додану вартість), встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», у позивача виник обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати.

Водночас, такий обов'язок був закріплений за позивачем до 31 березня 2009 року та з 01 квітня 2009 року припинився, оскільки з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2010 року позивач застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та звітності шляхом сплати єдиного податку, а обсяг виручки, отриманої підприємцем у вказані періоди, не перевищував встановленого статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», з досягненням якого у позивача б виник обов'язок перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності та, зокрема, положень Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки до дати переходу на загальну систему оподаткування, обліку та звітності позивач не є платником податку на додану вартість.

Відповідно до п. 6, зазначеного Указу, суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема, податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрана спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 22 грудня 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.