Справа № 815/3043/16
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 р.м. ОдесаСправа № 815/3043/16

Категорія: 3.4Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

ОСОБА_1,

за участю: секретар судового засідання Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Шех ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року по справі за адміністративним позовом Шех ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання повернути посвідчення біженця,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся Шех ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення № 231-16 від 19.04.2016 року про скасування рішення про визнання його біженцем, зобовязання відповідача повернути позивачу посвідчення біженця.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року у задоволенні заявлених позивачем вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 20.04.2000 року громадянин ОСОБА_3 Шех ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до Управління у справах національностей та міграції Київської МДА із заявою про надання статусу біженця, обґрунтовуючи свій виїзд з ОСОБА_3 переслідуванням та вбивством представниками нерегулярних збройних формувань (афганські моджахеди) усієї родини у звязку із членством батька у НДПА.

За результатами розгляду матеріалів особової справи Шех ОСОБА_2 №73-0/00 начальником Управління у справах національностей та міграції Київської міської державної адміністрації відповідно до ст. 1 Закону України «Про біженців» винесений наказ про надання йому статусу біженця № 276 від 12.05.2000 року.

У звязку із зміною місця проживання позивача, на підставі листа-погодження ДМС від 18.06.2014 року № 8.5/2328-14, особову справу Шех ОСОБА_2 № 73-0/00 переведено до Одеського регіону та на підставі наказу № 166 від 28 вересня 2014 року Головного управління ДМС України в Одеській області присвоєно реєстраційний номер № 2014OD220.

Водночас, в ході проведення перевірочних заходів, Головним управлінням ДМС України в Одеській області встановлено, що у 2007 році схожа на Шех ОСОБА_2 особа зверталася за наданням захисту до Управління міграційної служби в Одеській області, а саме громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 Асхабудін Мінагул (особова справа №07/172).

Так, 04.09.2007 року громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 Асхабудін Мінагул, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до УМС в Одеській області із заявою № 169 про надання статусу біженця, обґрунтовуючи виїзд з ОСОБА_3 через родинний конфлікт між батьком і його рідним братом, в результаті якого батько ОСОБА_4 Асхабудін Мінагул загинув.

За результатами розгляду особової справи № 07/172 гр. ОСОБА_3 ОСОБА_4 Асхабудін Мінагул, ІНФОРМАЦІЯ_2, Управлінням міграційної служби в Одеській області, на підставі ст. 10 Закону України «Про біженців», 22 липня 2008 року складений висновок про відмову ОСОБА_4 Асхабудін Мінагул в наданні статусу біженця.

Рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій № 765-08 від 23 жовтня 2008 року ОСОБА_4 Асхабудін Мінагул відмовлено у наданні статусу біженця, відповідно до абз. 5 ст. 10 Закону України «Про біженців», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абз. 2 ст. 1 зазначеного Закону відсутні.

ОСОБА_4 Асхабудін Мінагул отримав повідомлення Управління міграційної служби в Одеській області за №17-9-1901 від 11 листопада 2008 року про відмову в наданні йому статусу біженця 09 січня 2009 року, не погодився із прийнятим рішенням та оскаржив його до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.03.2010 року по справі № 2-а-13707/09/1570 адміністративний позов ОСОБА_4 Асхабудін Мінагул залишений без розгляду.

На підставі наведеного, ГУДМС України в Одеській області 4 квітня 2016 року підготовлено подання про скасування рішення про визнання біженцем громадянина ОСОБА_3 на установчі дані Шех ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, надане на підставі наказу Київської МДА від 12.05.2000 року № 276.

Рішенням Державної міграційної служби України від 19 квітня 2016 року № 231-16 скасований наказ Управління у справах національностей та міграції Київської міської державної адміністрації від 12.05.2000 року № 276 про визнання громадянина ОСОБА_3 Шех ОСОБА_2 біженцем у звязку з повідомленням ним недостовірних відомостей, що стали підставою для визнання його біженцем.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність рішення Державної міграційної служби України № 231-16 від 19.04.2016 року про скасування рішення про визнання біженцем Шех ОСОБА_2 та відсутності підстав для задоволенню позову в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, скасовується, якщо вона повідомила недостовірні відомості, пред'явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно із п.п. 7.1, 7.3 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених 07.09.2011 року наказом МВС України № 649, рішення про втрату або позбавлення статусу біженця, або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути прийнято ДМС за поданням територіального органу ДМС за місцем проживання біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Подання про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вноситься територіальним органом ДМС за власною ініціативою у випадку, якщо особа, яка визнана біженцем або якій надано додатковий захист, повідомила недостовірні відомості чи пред'явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, під час проведення 29.03.2016 року співбесіди з Шех ОСОБА_2, він підтвердив факт звернення до Управління міграційної служби в Одеській області під іншими установчими документами, оскарження рішення міграційних органів у судових інстанціях після отримання відмови у міжнародному захисті.

Крім того, позивач ідентифікував себе із зображенням на фото, що містяться у матеріалах особової справи № 07/172 (ОСОБА_4 Асхабудін Мінагул), визнав предявлені підписи на документах, що містяться в особових справах № 07/172 та № 2014OD220.

Однак, вказав іншу причину залишення країни громадянської належності, ніж та, яка стала підставою для набуття статусу біженця при першому зверненні за захистом, а саме: причину повторного звернення з захистом в Україні - родинний конфлікт між його батьком та рідним братом батька, який відбувся 20 років, тому та привів до загибелі батька.

В той же час, за матеріалами особової справи № 73-0/00 підставою для визнання Шех ОСОБА_2 біженцем став факт вбивства усіх членів родини моджахедами через належність батька до колишнього режиму в ОСОБА_3.

Проте, під час останньої співбесіди, позивач повідомив, що його батько загинув 20 років тому, а рідна матір та сестра залишаються проживати в ОСОБА_3

Повторне звернення за захистом позивач пояснив необхідністю отримати документ, який би підтвердив легальність перебування на території України, однак на момент повторного звернення перебував у статусі біженця і мав посвідчення біженця № 002948.

Зазначені обставини позивачем не спростовуються в поданій апеляційній скарзі.

Відповідно до Директиви Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів кваліфікації громадян третіх країни та осіб без громадянств, біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту іншими причинами, а також суті захисту, що надається», яка використовується у практиці Європейського Суду з прав людини, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не суперечать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутні поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

За викладених обставин у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно погодився з доводами відповідача про те, що заява Шех ОСОБА_2 до Київської МДА від 20.04.2000 року, на підставі якої він набув міжнародного захисту в Україні є неправдоподібною, оскільки позивач навів неправдиві факти щодо обставин власного переслідування в країні громадянської належності, повязаними із загибеллю близьких родичів.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що одночасно перебуваючи у статусі біженця, який набув шляхом надання недостовірних відомостей, позивач повторно звернувся за захистом під іншими установчими документами в Одеському регіоні та отримав довідку про особу, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання її статусу біженця, що вважається зловживанням процедурою та її використанням у власних інтересах.

Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно із даними співбесіди з позивачем, проведеної 29.03.2016 року, він не заперечує викладених обставин.

Крім того, в країні походження продовжують проживати близькі родичі позивача, а саме: матір і сестра, а також позивач зазначив під час співбесіди, що з 2000 року не виїжджав за межі України, однак з наданих позивачем до суду доказів вбачається недостовірність цих даних, оскільки позивач виїжджав за межи України в Пакистан через ОСОБА_3 та перебував там на лікуванні протягом 9 місяців.

З врахування викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та про його відповідність вимогам законодавства.

Колегія суддів зазначає, що в поданій апеляційній скарзі апелянтом жодним чином не спростовуються встановлені відповідачем та підтверджені під час апеляційного розгляду наведені обставини та, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, апелянт посилається лише на інформацію щодо країни походження позивача. Проте, в даному випадку позивачем не оскаржується рішення про відмову у наданні йому статусу біженця, а предметом даного спору є правомірність рішення про скасування рішення про визнання біженцем з підстав у звязку з повідомленням ним недостовірних відомостей, що стали підставою для визнання його біженцем. В свою чергу, обставини щодо повідомлення позивачем недостовірних відомостей, що стали підставою для визнання його біженцем, апелянтом не спростовуються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Шех ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року по справі за адміністративним позовом Шех ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання повернути посвідчення біженця залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець

19 грудня 2016 р.