Справа № 539/1411/16-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 р. Справа № 539/1411/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.07.2016р. по справі № 539/1411/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради , Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (правонаступник - Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації) , Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області

про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік,

ВСТАНОВИЛА:

18 липня 2016 року постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області частково задоволено позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради, Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (правонаступник - Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації), Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо нарахування та виплаті ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік в розмірі меншому, ніж передбачено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.07.2016 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради не може бути належним відповідачем у справі. При цьому зазначає, що судом І інстанції не враховано того факту, що позивач у судовому засіданні суду І інстанції підтримала позицію управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради, та зазначила, що свої позовні вимоги вона пред'являє саме до Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (правонаступник - Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації), Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про їх обґрунтованість, оскільки виплата позивачу одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік була проведена у відповідності до вимог діючого законодавства.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду І інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач є інвалідом війни 2 групи та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня згідно ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту".

Як вказує позивач та не заперечується відповідачами, позивачу у 2016 році разову грошову допомогу до 5 травня було виплачено у розмірі 2600 грн.

Під час розгляду справи підтверджено, що виплата позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік була проведена у розмірі, визначеному постановою КМУ від 02.03.2015 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Позивач, не погоджуючись із вказаними діями відповідачів, звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів зазначає, що оскільки судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, то згідно із положеннями ч.1 ст.195 КАС України воно не підлягає апеляційному перегляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні позивачу у 2016 році виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня відповідачі неправомірно застосували положення Постанови КМУ від 02.03.2015 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", оскільки застосуванню підлягають положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст.17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджету.

Згідно з ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент спірних правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Підпунктом 1 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилось 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: І групи - 2975 гривень, ІІ групи - 2600 гривень, ІІІ групи - 2310 гривень.

Під час розгляду справи підтверджено, що виплата позивачу у 2016 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня проведена у розмірі, визначеному Постановою КМУ від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Наведене свідчить про те, що відповідачами у 2016 році було виконано зобов'язання перед позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі про Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

На підставі викладеного, виплачуючи позивачу у 2016 року допомогу до 5 травня у розмірах, визначених постановою КМУ від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", відповідачі діяли у межах повноважень та у відповідності до законів та Конституції України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їм надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч.1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що відповідачі, будучи суб'єктами владних повноважень та заперечуючи проти позову, довели правомірність власних дій.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про те, що відповідачі у 2016 році неправомірно провели виплату позивачу разової грошової допомоги у розмірі, визначеному Постановою КМУ № 141 від 02.03.2016р.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.07.2016 року по справі №539/1411/16-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в їх задоволенні. В іншій частині постанова суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради задовольнити.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.07.2016р. по справі № 539/1411/16-а скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради, Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (правонаступник - Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації), Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.

В іншій частині постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.07.2016р. по справі № 539/1411/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлений 22.12.2016 р.