Справа № 802/1904/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/1904/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1, позивач ) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі ГУ Нацполіції у Вінницькій області, відповідач ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2016 про забезпечення доказів, прийнятою в адміністративній справі №127/19512/16-а ( провадження №2-аз/127/1/16 ), зобов'язано Головне управління Національної поліції у Вінницькій області надати на адресу суду довідку-розрахунок грошового забезпечення із розміру існуючих на день призначення пенсії посадових окладів поліцейських за спеціальним званням грошового забезпечення, встановленого законодавством для осіб офіцерського складу відповідних категорій за аналогічною посадою, яку обіймав ОСОБА_1 Проте, відповідач вимоги зазначеної ухвали суду не виконав.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною та з урахуванням висновків, викладених в ухвалах Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2016, 04.11.2016 та 09.11.2016, позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Нацполіції у Вінницькій області, як суб'єкта владних повноважень, по факту невиконання вимог ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2016 про забезпечення доказів;

- зобов'язати Головне управління Нацполіції у Вінницькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2016 про забезпечення доказів.

Крім того, 12.12.2016 позивач через канцелярію суду подав заяву за вх. №27650, якою просив забезпечити судовий контроль щодо виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2016 про забезпечення доказів. Як пояснив позивач в судовому засіданні зазначену заяву слід розцінювати як додаткове пояснення в обґрунтування поданого адміністративного позову.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях, та просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що вимоги ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2016 про забезпечення доказів ГУ Нацполіції у Вінницькій області виконані, зокрема листом від 08.12.2016 за №374/26-2016 повідомлено суд про неможливість надання витребуваної довідки-розрахунку та надано обґрунтовані пояснення з даного приводу. Таким чином, на думку представника ГУ Нацполіції у Вінницькій області, посилання позивача на протиправну бездіяльність з боку ГУ Нацполіції у Вінницькій області є безпідставними, та такими, що не відображають дійсних обставин справи, в звязку з чим просила в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про забезпечення доказів шляхом витребування у ГУ Нацполіції у Вінницькій області довідки-розрахунку грошового забезпечення, виходячи із розміру існуючих на день призначення пенсії ( 28.04.2016 року ) посадових окладів поліцейських за спеціальним званням грошового забезпечення, встановленого законодавством для осіб офіцерського складу відповідних категорій за аналогічною посадою, яку він обіймав.

За наслідком розгляду поданої заяви Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення в справі №127/19512/16-а ( провадження №2-аз/127/1/16 ) від 16.09.2016 про забезпечення доказів, яким зобов'язано ГУ Нацполіції у Вінницькій області надати на адресу Вінницького міського суду Вінницької області вищезазначену довідку-розрахунок грошового забезпечення ( а.с. 4-5 ). Копію зазначеної ухвали 22.09.2016 направлено на адресу управління Національної поліції України у Вінницькій області та отримано останнім 27.09.2016.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, витребувані згідно ухвали суду від 16.09.2016 в справі №127/19512/16-а докази Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області станом на час подання даного адміністративного позову Вінницькому міському суду не надані. Дії відповідача що полягають у невиконанні рішення суду позивач вважає протиправними, що і зумовило його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 73 КАС України особи, які беруть участь у справі та обґрунтовано вважають, що надання потрібних доказів стане згодом неможливим або ускладненим, мають право просити суд забезпечити ці докази. Забезпечення доказів може здійснюватися також за заявою заінтересованої особи до відкриття провадження у справі.

Статтею 74 КАС України визначено способи забезпечення доказів, а саме суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом письмових або речових доказів, у тому числі за місцем їх знаходження.

Порядок подання та розгляду заяви про забезпечення доказів встановлений ст. 75 КАС України.

Так, заява про забезпечення доказів подається до суду, який розглядає справу, а якщо провадження у справі ще не відкрито - до місцевого адміністративного суду, на території якого можуть бути вчинені процесуальні дії щодо забезпечення доказів. Про забезпечення доказів або про відмову в забезпеченні доказів суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення доказів визначаються порядок і спосіб її виконання. Забезпечення доказів здійснюється за загальними правилами вчинення відповідних процесуальних дій.

Згідно з ст. 79 КАС України письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, які витребовує суд, надсилаються безпосередньо до адміністративного суду.

Як вже зазначалось вище, Вінницьким міським судом Вінницької області 16.09.2016 в справі №127/19512/16-а ( провадження №2-аз/127/1/16 ) постановлено ухвалу про забезпечення доказів, якою зобовязано Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області надати на адресу Вінницького міського суду Вінницької області довідку-розрахунок грошового забезпечення, виходячи із розміру існуючих на день призначення пенсії (28.04.2016 року) посадових окладів поліцейських за спеціальним званням грошового забезпечення, встановленого законодавством для осіб офіцерського складу відповідних категорій за аналогічною посадою, яку обіймав ОСОБА_1 ( а.с. 4 - 5 ).

При цьому, суд звертає увагу, що приймаючи вищезазначене рішення від 16.09.2016 Вінницький міський суд Вінницької області не встановив строк до якого Головне управління Національної поліції України у Вінницькій зобов"язано виконати ухвалу та надати суду відповідний доказ.

Поряд з цим, в судовому засіданні представник відповідача пояснила, що станом на час розгляду даної справи в суді ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2016 про забезпечення доказів Головним управлінням Національної поліції України у Вінницькій області виконана, а саме на адресу суду надіслано лист від 08.12.2016 за №374/26-2016 в якому повідомлено про неможливість надання витребуваної довідки-розрахунку та надано обґрунтовані пояснення з даного приводу. Зокрема зазначено, що позивач в будь-яких правовідносинах з ГУ Нацполіції у Вінницькій області не перебував, службу в УМВС України у Вінницькій області не проходив, а був вільнонайманим працівником на посаді коменданта групи з обслуговування УБОЗ обслуговуючого персоналу і охорони УМВС України у Вінницькій області; після скорочення зазначеної посади ОСОБА_1 було запропоновано посаду прибиральника службових приміщень, від якої позивач відмовився і тому був звільнений наказом начальника УМВС України у Вінницькій області №68 о/с від 14.05.2001 року за п.1 ст. 40 КЗпП України ( розірвання трудового договору). Також вказано, що у ГУ Нацполіції у Вінницькій області відсутня можливість надати відповідну довідку-розрахунок грошового забезпечення за аналогічною посадою, яку обіймав ОСОБА_1, а саме інспектора режимної частини виправно-трудової колонії 80 Управління виправно-трудових установ УВС Дніпропетровського облвиконкому, оскільки відповідна посада підвідомча Державній пенітенціарній службі України, яка не входить до складу ГУ Нацполіції у Вінницькій області, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство юстиції України, тому провести аналогію за посадами неможливо.

На підтвердження наданих пояснень представник відповідача надала суду належним чином завірену копію листа ГУ Нацполіції у Вінницькій області від 08.12.2016 за №374/26-2016, на якому міститься відмітка Вінницького міського суду Вінницької області про його отримання.

Таким чином, дослідженими доказами підтверджено вчинення ГУ Нацполіції у Вінницькій області певних дій спрямованих на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2016 про забезпечення доказів.

Крім того, суд звертає увагу, що порядок виконання судових рішень в адміністративних справах врегульовано приписами ст. 257 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 257 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з частинами 4-5 ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі Закон).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

З огляду на вищенаведені норми суд зауважує, що у випадку встановлення судом неналежного виконання ухваленого ним рішення, яке набрало законної сили та є обовязковим до виконання, виконання такого рішення може бути забезпечено в порядку, визначеному ст. 268, 269, 271 КАС України, шляхом застосування заходів процесуального примусу, або в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

З огляду на вищенаведені правові норми, в розрізі встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дії ГУ Національної поліції України у Вінницькій області, як суб'єкта владних повноважень, по факту невиконання вимог ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2016 про забезпечення доказів.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ГУ Національної поліції України у Вінницькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2016 про забезпечення доказів, суд зазначає таке.

Порядок здійснення судом контролю за виконанням судових рішень та його форми визначено ст. 267 КАС України, яка встановлює дві процесуальні форми судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах: судовий контроль за ініціативою суду (ч.1 ст.267 КАСУ країни) та судовий контроль за ініціативою осіб, які беруть участь у справі чи інших зацікавлених осіб (ч.9 ст.267, ст.181 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення.

Разом з тим, ч. 9 ст. 267 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Нормами п.4 ч.1 ст.163 КАС України визначено, що постанова складається, в тому числі, з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

В той же час, норми ст. 165 КАС України, які визначають зміст ухвали суду, не містять положень щодо встановлення судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання ухвали.

Аналіз наведених правових норм дає змогу дійти висновку, що застосування положень ст. 267 КАС України щодо судового контролю можливо лише у випадку прийняття судом постанови.

При цьому, зі змісту положень ч.1 ст.267 та п.4 ч. 1 ст. 163 КАС України видно, що встановлення судового контролю шляхом зобо"язання суб"єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення може мати місце лише одночасно з прийняттям постанови в справі та саме тим судом, яким ухвалено таке рішення.

В даному випадку судом, яким було ухвалено рішення про встановлення судового контролю за виконанням якого просить позивач, є Вінницький міський суд Вінницької області. Разом з тим, суд зауважує, що позивач просить встановити контроль за виконанням ухвали суду від 16.09.2016 про забезпечення доказів, що не узгоджується з нормами ч. 1 ст. 267 КАС України.

Таким чином, з"ясувавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наведені вище правові норми, суд вважає, що позовна вимога про зобов'язання ГУ Національної поліції України у Вінницькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2016 про забезпечення доказів задоволенню також не підлягає.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як передбачено частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративному судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що встановлені фактичні обставини справи не свідчать про протиправність дій Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області в спірних правовідносинах, наданими доказами вимоги позивача не доводяться, відтак, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду адміністративної справи, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 94 КАС України, відповідно до якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Разом з тим, суд зазначає про відсутність понесених відповідачем витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна