Справа № 755/17183/16-а
Суддя: Астахова О. О.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарі Зимницькій М.Е.

розглянувши у порядку скороченого провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом у якому просить визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду у м. Києві щодо припинення їй виплати пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 06.08.2016 року. Зобов'язати Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду у м. Києві поновити позивачу виплату пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 06.08.2016 року. Судові витрати покласти на відповідача.

Мотивуючи вимоги тим, що з 06.08.2016 року вона перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду Дніпровського району м. Києва та з цього дня їй було призначено пенсію за віком. Пенсію було нараховано, втім її виплату призупинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, яким було внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач продовжує працювати на посаді судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

27 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою щодо виплати їй пенсії за період роботи з 06 серпня по 27 вересня 2016 р. та поновленні виплати цієї пенсії в подальшому. Проте відповідачем було відмовлено посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня2015року №213, до частини 5 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010р. №2453, за яким у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року пенсії призначені відповідно до цього закону не виплачуються.

Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують її права, що змушує її звернутись із даним позовом до суду.

Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року розгляд справи проводиться в скороченому провадженні.

Як убачається із письмових заперечень відповідача, Лівобережне об»єднання Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Мотивуючи тим, що позивач перебуває на обліку в Управлінні з 06.08.2016 та їй нараховано пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як працюючому пенсіонеру, але призупинено виплату. При зверненні позивача із заявою від 27.09.2016 року про виплату їй пенсії за віком відповідачем було надано обґрунтовану відповідь та відмовлено у такій виплаті. Свої дії Управління вважає правомірним та такими, що ґрунтуються на нормах діючого законодавства з огляду не те, що 02.03.2015 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213, який набрав чинності 01 квітня 2015 року.

Даним нормативно-правовим актом внесено певні зміни до окремих положень цілого ряду законів України зокрема в тих частинах, які стосуються порядку виплат пенсій працюючим пенсіонерам та виплат пенсій за віком на пільгових умовах, і за вислугу років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-У ПІ внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема, абзац 2 частини і статі 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІУ доповнено наступним чином: «У період роботи па посадах, які дають право па призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії/щомісячне довічне грошове утримання, призначені відповідно до законодавства, не виплачуються. Після звільнення з роботи пенсії/щомісячне довічне грошове утримання виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до законодавства".

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 набрав чинності 01.04.2015 року, та станом на час звернення Позивача до Управління та до суду не визнаний у встановленому порядку таким, що не відповідає Конституції України та не скасований.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №213-УШ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно із п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема "Про судоустрій і статус суддів".

У зв'язку з викладеним з 1 червня 2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Крім того, позивач просить здійснити їй виплату пенсії з 06.08.2016 року, проте із заявою до Управління звернулась 27.09.2016 року, а відтак, на думку відповідача, саме з дати звернення підлягає обрахуванню строк для виплати пенсії.

З огляду на означене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України м. Києва з 06.08.2016 року та ОСОБА_1 нараховано пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як працюючому пенсіонеру, але призупинено виплату.

27.09.2016 року позивач звернулась до Відповідача з проханням провести їй виплату пенсії.

Згідно листа від 10.10.2016 року №15196/13/14-1182 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило ОСОБА_1 у виплаті пенсії, посилаючись на відсутність у позивача такого права відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, яким внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач являється працюючим пенсіонером (а.с. 12).

На час розгляду справи позивач продовжує працювати на посаді судді Вищого Спеціалізованого Суду України. (а.с.21).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 якщо чинне правове положення передбачає виплату певних грошових сум, надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIIIвнесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, а саме: абз. 2 ч. 1 ст. 47, відповідно до якого - тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього поновлюється.

Аналогічні зміни внесено до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI.

В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, обмеження в частині виплати пенсії працюючим пенсіонерам продовжено до 31.12.2016 року.

Зі змісту п. 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вбачається, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 своєї Постанови від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади»роз'яснив, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституції України і чинними законами прав і свобод.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів», до внесення в нього змін згідно Закону України №213-VIII від 02.03.2015 року надавав право на призначення пенсії, в тому числі, у разі наявності у судді 20 років стажу.

Відтак, обіймаючи посаду судді з 1993 року позивач мав надію і намір по досягненню визначеного Законом віку та стажу роботи звернутись до Пенсійного фонду для призначення їй пенсії, та реалізуючи своє право ОСОБА_1 звернулась із відповідно заявою до Управління та з 06.08.2016 року перебуває на пенсійному обліку.

Застосувавши до ОСОБА_1 Закон України №213-VIII від 02.03.2015 року (скасування положень щодо призначення та виплату пенсій) Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві фактично звузив соціальні гарантії на достатній рівень матеріального забезпечення позивача, - отримання пенсії за віком.

Відповідно до Розділу 11 Конституції України право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, а саме - конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Аналізуючи категорію «звуження змісту прав і свобод» Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) констатував: «Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики» (абзаци п'ятий, шостий пункту 4).

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дій, внесення до них змін і доповнень стосовно закінчених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасування або обмеженням цих прав і свобод.

Відповідач, застосовуючи до спірних правовідносин Закон №213 від 02.03.2015 року фактично допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод шляхом скасування або обмеження наданих державою соціальних прав, гарантій, пільг, компенсацій, які були встановлені Законами України. Зазначене дає підстави вважати, що цим порушено приписи частин другої та третьої статті 22 Конституції України та частини 1 статті 58 статті 21 та 24 Конституції України.

Слід зазначити, що частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання, вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини ще в 1974 році у справі «Міллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду.

Згідно зі змісту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Аналіз прецедентної практики Європейський суд з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Враховуючи вищевикладений аналіз висновків Європейського суду з прав людини, сплата внесків із заробітної плати надає право в майбутньому на використання позитивного права щодо призначення та перерахунку спеціального виду пенсії згідно Закону України «Просудоустрій і статус суддів».

Станом на 01 червня 2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону, яким би було встановлено порядок призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Будченко проти України» (заява №38677/06) зазначив (п.п.38-40) про те, що відсутність механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання у право особи за ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відсутність механізму реалізації права на виплату пенсії є втручанням у визначений майновий інтерес позивача за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, бездіяльність законодавчого органу щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

У зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини встановив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Отже, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Оскільки з заробітної плати позивача державою постійно утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, то, дії відповідача (відмова у виплаті пенсії) є прямим втручанням у право позивача на мирне володіння особистим майном (пенсією, у обґрунтованому розмірі).

Із системного аналізу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». А встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

А відтак, порушене позивача право підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень, які полягають у відмові виплати пенсії ОСОБА_1 по досягненню нею пенсійного віку, з одночасним відновленням права, шляхом зобов'язання відповідача здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з часу її нарахування, тобто з 06.08.2016 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551,21 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 11, 18, 71, 93, 99, 104, 161-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду у м. Києві щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 06.08.2016 року - неправомірними.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду у м. Києві поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 06.08.2016 року.

Стягнути з бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги постанова суду набирає законної сили після розгляду справи Київським апеляційним адміністративним судом.

Суддя