Справа № 826/5029/16
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5029/16 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В. І. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2016, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу виконуючого обов'язки Генерального прокурора України від 02.03.2016 року №252-ц про звільнення позивача з посади начальника управління організації ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та статистичної інформації Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури у зв'язку із припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 ст. 36 Кодексу законів про працю України; визнання недійсним запис №29 від 02.03.2016 року у трудовій книжці та поновити позивача в органах прокуратури на посаді начальника управління організації ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та статистичної інформації Генеральної прокуратури України з 03.03.2016 року. Просив стягнути з Генеральної прокуратури України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03.03.2016 до фактичного поновлення на роботі; зобов'язати Генеральну прокуратури України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої ч.3 с.1 Закону України «Про очищення влади».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2016 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засідання учасники процесу не з'явилися, будучи належним чином повідомленими.

Від апелянта надійшло повідомлення про перенесення апеляційного розгляду у зв'язку хворобою представника та неможливістю явки її в судове засідання для представлення інтересів апелянта.

Колегія суддів зазначає, що апеляційний розгляд справи 08.12.2016 відкладено у зв'язку з клопотанням апелянта, через участь її представника в іншому судовому засіданні та неможливістю з'явитися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 195-1 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом одного місяця з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З метою недопущення порушення строку розгляду справи та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, письмові заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав вірну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2012 року наказом №3203-ц Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_2 призначено начальником управління статистики, організації та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральної прокуратури України.

21.07.2014 року наказом №1605ц Генеральної прокуратури України державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_2 призначено начальником управління статистики, організації ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та статистичної інформації Генеральної прокуратури України.

20.01.2016 року позивача попереджено про вивільнення у зв'язку реорганізацією структури та скорочення кількості прокурорів на виконання вимог ч.1 ст. 14 Закону України «Про прокуратуру» наказами Генеральної прокуратури України від 16.07.2015 №55шц та №56шц, якими затверджено нову структуру та штатний розпис Генеральної прокуратури України. Позивачу запропоновано вакантні посади.

20.01.2016 ОСОБА_2 надала згоду на призначення її на посаду начальника управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи Генеральної прокуратури України.

02.03.2016 року наказом №252ц Генеральної прокуратури України державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_2 звільнено з посади начальника управління статистики, організації ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та статистичної інформації Генеральної прокуратури України, на підставі довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_2

Частиною 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» визначено базові, основоположні принципи очищення влади та надано визначення терміну «очищення влади», виходячи з яких і застосовуються інші норми цього Закону до конкретних обставин та осіб у їх системному взаємозв'язку з принципами їх застосування, тобто дотримання вказаних принципів є передумовою застосування наслідків, передбачених цим Законом.

Згідно з розпорядженням Генерального прокурора України від 04.11.2014 №358 з 21.11.2014 розпочато перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч. 3, ч.4 ст. 1 Закону, стосовно посадових та службових осіб Генеральної прокуратури України.

Відповідно до ст. 5 Закону та згідно з Планом проведення перевірок, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №1025-р, посадові і службові особи Генеральної прокуратури України проходили відповідну перевірку з листопада 2014 року.

24.11.2014 позивачем подано заяву про надання згоди на проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», у якій також вказано, що заборони, визначені ч. ч. 3 або 4 ст. 1 Закону, до позивача не застосовуються.

Перевіркою встановлено, що позивач у період з 08.08.2012 по 22.02.2014 обіймала посаду начальника управління статистики, організації та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральної прокуратури України (керівника самостійного структурного підрозділу центрального апарату Генеральної прокуратури України), яка передбачена п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону, а також обіймала вказану посаду у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 та не була звільнена з неї за власним бажанням (п. 3 ч. 2 ст. З Закону), у зв'язку із чим до неї застосовується заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 Закону

Висновок про наявність підстав для звільнення позивача ґрунтується на результатах вивчення її особової справи в частині перебування на посаді, яку віднесено до категорії «керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України» (п. 7 ч. 1 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 3 Закону).

Згідно п. п. 2.1, 2.2 Регламенту Генеральної прокуратури України та Положення, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30.08.2012 № 81, управління статистики, організації та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральної прокуратури України, яке очолювала позивач, вважається самостійним структурним підрозділом.

Частиною третьою ст. 1 цього Закону встановлено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 3 Закону №1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 3 Закону №1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції.

Таким чином, висновок про наявність підстав для звільнення позивача ґрунтується на результатах вивчення її особової справи в частині перебування на посаді, яку віднесено до категорії «керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України» (п. 7 ч. 1 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. З Закону).

Відповідно до п.2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади», впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.

Законом не передбачено заборону звільнення на підставі п. 7-2 ст. 36 КЗпП України після спливу встановленого 10-денного терміну осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в ч. 3 ст. 1 Закону.

Відповідно до п.7-2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

При цьому, Закон не містить вимог щодо встановлення будь-яких обставин чи фактів відносно таких осіб для вирішення питання про їх звільнення на підставі пункту 7-2 статті 36 КЗпП України.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки позивач у зазначений в Законі період сукупно більше одного року обіймала посади, що визначені п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону, наказом в.о. Генерального прокурора України від 02.03.2016 № 252-ц її звільнено зв'язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що Законом України «Про очищення влади» не передбачається встановлення будь-яких виключень або преференцій для посадових осіб, зазначених в ч.1 ст.3 цього Закону, що давали б їм змогу звільнитися від люстраційної процедури або її відтермінування.

Також, безпідставними є доводи щодо неможливості її звільнення на підставі норм КЗпП України, виходячи з гарантій незалежності прокурорів, закріплених у ст. 16 Закону України «Про прокуратуру».

Норми Закону є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер і підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлений 23.12.2016.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.