Справа № 802/1732/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/1732/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Жмеринська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Жмеринська ОДПІ, позивач) з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, відповідач ) про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою державного виконавця від 10.10.2016 ВП №52405456, за невиконання в повному обсязі у встановлений строк рішення Вінницького окружного адміністративного суду №802/1634/15-а від 17.07.2015, на позивача накладено штраф у розмір 5100,00 грн.

Позивач вважає, що дії державного виконавця щодо винесення зазначеної постанови є незаконними, а постанова підлягає скасуванню, оскільки позивачем було вжито всіх можливих і належних заходів для своєчасного та повного виконання судового рішення, згідно з виконавчим документом, та відповідного інформування про це державного виконавця. Разом з тим, рішення суду не виконано в повному обсязі з незалежних від позивача причин. Крім того, позивач посилається на безпідставне застосування державним виконавцем положення п. 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" при визначенні розміру штрафних санкцій, що призвело до накладення на позивача штрафу в підвищеному розмірі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просила адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення ( а.с. 70-72 ), зазначивши, що оскаржувану постанову винесено правомірно, в межах повноважень відповідача, обгрунтовано та на підставі норм діючого законодавства України. В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.07.2015 в справі №802/1634/15-а, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015, окрім іншого, зобов'язано Жмеринську ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області внести до інтегрованої картки платника податків ТОВ "ІТЦ Енергооблік" по податку на прибуток відомості про сплату ТОВ "ІТЦ Енергооблік" сум податку на прибуток за 2014 рік в сумі 53985,17 грн. (п'ятдесят три тисячі дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень сімнадцять копійок), авансового внеску по податку на прибуток за 2015 рік в сумі 255430,00 грн. та переплату по податку на прибуток в сумі 6014,83 грн.

З метою виконання постанови від 17.07.2015 Вінницьким окружним адміністративним судом 31.05.2016 видано виконавчий лист №802/1634/15-а, який 28.09.2016 разом із заявою про примусове виконання рішення було подано ТОВ "ІТЦ "Енергооблік" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

30.09.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику надано строк для самостійного виконання рішення суду до 07.10.2016 ( а.с. 7 ). Вищевказана постанова про відкриття виконавчого провадження з супровідним листом №7430/02.2-27/7 від 30.09.2016 направлена боржнику для виконання та ТОВ "ІТЦ Енергооблік" для відома ( а.с. 63 ).

07.10.2016 Жмеринською ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області листом від 05.10.2016 за №11424/10/10-13 повідомлено державного виконавця про добровільне часткове виконання рішення суду та наявність ускладнень або взагалі неможливість виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року у справі №802/1634/15-а в частині внесення до інтегрованої картки платника податків ТОВ «Інженерно-технічний центр «Енергооблік» по податку на прибуток відомостей про сплату ТОВ "ІТЦ Енергооблік" сум податку на прибуток за 2014 рік в сумі 53985,17 грн. та авансового внеску по податку на прибуток за 2015 рік в сумі 255430,0 грн. та переплату по податку на прибуток в сумі 6014,83 грн. з поважних причин ( а.с. 10-11 ). При цьому до таких причин Жмеринська ОДПІ відносить неможливість на рівні районної податкової інспекції здійснити відповідні коригування в інтегрованій картці платника на підставі судового рішення, а також зазначає про оскарження судового рішення в касаційній інстанції в зв"язку з наявністю іншої судової практики в аналогічних справах.

В зв'язку з невиконанням судового рішення в повному обсязі у визначений постановою державного виконавця від 30.09.2016 строк, керуючись ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, відповідачем 10.10.2016 прийнято постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Вважаючи такі дії державного виконавця протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом щодо скасування постанови від 10.10.2016.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Станом на час відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №802/1634/15-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 31.05.2016, діяв Закон України "Про виконавче провадження" №606-ХІV від 21.04.1999 (далі - Закон №606-ХІV).

Зазначеним Законом №606-ХІV визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Із 01 січня 2013 року набув чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 11 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 17 вказаного Закону визначений перелік виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Так, згідно з п. 1 ч. 2 вказаної статті відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

За приписами статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин 1 - 2 статті 75 Закону України № 606 після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Як встановлено судом зі змісту адміністративного позову, а також наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на відсутність в податкового органу механізму внесення до інтегрованої картки платника податків по податку на прибуток відомостей про сплату юридичною особою сум податку на прибуток, а також авансового внеску та переплати по відповідному податку, на підставі постанови суду, що, на думку відповідача, є поважною причиною невиконання рішення суду в розумінні ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV.

Зокрема, позивач вказує, що відображення в ІКП даних про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, повинно здійснюватись в день отримання від органів Казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів ( п.5 розділу IV Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 за №765). Також позивач зазначає, що 07.04.2016 Міністерством фінансів України прийнято наказ за №422, яким затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок №422). Розділом IV "Відродження в ІКП сум погашення податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, розстрочення (відстрочення) зобов'язань (боргів), а також списання податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску" Порядку №422, визначено конкретний перелік первинних документів, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, посилаючись на встановлені Порядком №765 та Порядком №422 вимоги щодо відображення в ІКП сум погашення податкового боргу, позивач зауважує, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 17.07.2015, прийнята у справі №802/1634/15-а, якою зобов"язано податковий орган внести до інтегрованої картки платника податків ТОВ «Інженерно-технічний центр «Енергооблік» по податку на прибуток відомості про сплату ТОВ «Інженерно-технічний центр «Енергооблік» сум податку на прибуток за 2014 рік в сумі 53985,17 грн. та авансового внеску по податку на прибуток за 2015 рік в сумі 255430,0 грн. та переплату по податку на прибуток в сумі 6014,83 грн., не підпадає під ознаки первинних документів, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Наведені обставини щодо відсутності в податкового органу механізму внесення до інтегрованої картки платника податків по податку на прибуток відповідних відомостей на підставі рішення суду, на думку позивача, є поважними причинами невиконання рішення в розумінні ч.2 ст. 75 Закону № 606.

Суд критично оцінює вищевказані твердження позивача та зазначає таке.

Відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з частиною 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.07.2015, прийнятою у справі №802/1634/15-а, окрім іншого, зобов'язано Жмеринську ОДПІ внести до інтегрованої картки платника податків ТОВ «Інженерно-технічний центр «Енергооблік» по податку на прибуток відомості про сплату ТОВ «Інженерно-технічний центр «Енергооблік» сум податку на прибуток за 2014 рік в сумі 53985,17 грн. та авансового внеску по податку на прибуток за 2015 рік в сумі 255430,0 грн. та переплату по податку на прибуток в сумі 6014,83 грн.

Як вже зазначалось вище, Порядок внесення відомостей до інтегрованої картки платника податків врегульовано положеннями Порядку №422.

Розділом ІІ Порядку №422 встановлено порядок ведення інтегрованої картки платника. Зокрема, пунктом 1 розділу ІІ вказаного порядку, встановлено, що метою відкриття ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками є ведення обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Отже, зазначені в ІКП відомості мають вагоме значення при наданні оцінки стану розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу та їх недостовірність може негативно вплинути на діяльність відповідної юридичної особи.

Тим же розділом Порядку №422 передбачено, що органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Як зазначає позивач, наведеним порядком визначено вичерпний перелік первинних документів, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску. Але постанова суду, згідно з визначеним переліком, не є первинним документом в розумінні Порядку №422.

Разом з тим, на думку суду, зазначене не може вважатися поважною причиною невиконання рішення суду, оскільки Жмеринська ОДПІ не виконавши рішення суду в цій частині та не забезпечивши своєчасне внесення до інтегрованої картки платника податків ТОВ «Інженерно-технічний центр «Енергооблік» по податку на прибуток відомості про сплату останнім сум податку на прибуток за 2014 рік в сумі 53985,17 грн. та авансового внеску по податку на прибуток за 2015 рік в сумі 255430,0 грн. та переплату по податку на прибуток в сумі 6014,83 грн., порушує статтю 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", а саме право стягувача на мирне володіння своїм майном, що також є невід'ємним правом на повагу до своєї власності.

Так, відповідно до статті 1 Протоколу 1 кожна юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде довільним.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленому у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади (рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976)).

Суд констатує, що не відображення податковим органом в інтегрованій картці платника податків ТОВ «Інженерно-технічний центр «Енергооблік» по податку на прибуток відомостей про сплату останнім сум податку на прибуток фактично призводить до негативного впливу на господарську діяльність товариства ( стягувача ).

Крім того, суд вважає, що невиконання рішення суду в даному випадку порушує принцип правової визначеності, сутність якого Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються; цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

За наведених обставин суд наголошує, що неврегульованість нормами чинного законодавства механізму внесення до інтегрованої картки платника податків відомостей щодо погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску не є підставою для не виконання рішення суду, що набрало законної сили, та не може вважатись поважною причиною його невиконання.

Разом з тим, обґрунтовуючи протиправність дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу позивач вказує також на те, що спірні правовідносини повинні регулюватись Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, що діяв на момент відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 17.07.2015 у справі №802/1634/15-а. В той же час, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови застосовано норми Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, що суперечить приписам ст. 58 Конституції України.

Надаючи оцінку вищенаведеним аргументам позивача, суд звертає увагу на таке.

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, згідно з яким Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 втратив чинність.

Разом з тим, як вже зазначалось раніше, на момент відкриття виконавчого провадження №52405456, умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку були врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV від 21.04.1999.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 6 названого Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Як зазначено вище, постановою від 30.09.2016 відкрито виконавче провадження №52405456, зазначена постанова супровідним листом №7430/02.2-27/7 від 30.09.2016 направлена боржнику - Жмеринській ОДПІ для виконання. При цьому, у згаданій постанові № 52405456 від 30.09.2016 відповідач повідомив позивача про наслідки, які очікують останнього у випадку ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення суду в наданий державним виконавцем строк для самостійного виконання.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що у строк, визначений частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.07.2015 в повному обсязі не виконано, у зв'язку з чим державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення.

Так, на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження наслідки невиконання рішення суду в добровільному порядку визначались нормами ст. 75 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV.

Згідно з частинами 1 - 2 статті 75 Закону України № 606 після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, розмір штрафу за невиконання в повному обсязі без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду в даному випадку повинен становити від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в межах від 680 грн. до 1020 грн.

Разом з тим, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, що вступив в дію 05.10.2016, розмір штрафних санкцій за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду визначено ст. 75, якою встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Судом встановлено, що відповідач при прийнятті постанови від 10.10.2016 про накладення на Жмеринську ОДПІ штрафу в розмірі 5100,00 грн. керувався нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016.

З приводу застосування при винесенні оскаржуваного рішення норм Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 в судовому засіданні було заслухано пояснення представника відповідача, яка пояснила, що згідно приписів ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного Закону, з дня набрання останнім чинності, визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV від 21.04.1999, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Таким чином, на думку представника відповідача, державний виконавець правомірно застосував штрафні санкції у розмірі, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016.

З такою мотивацією суд не погоджується та зазначає, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-яка особа перед тим, як вдатися до певних дій, мала змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Так, про наслідки, що настануть у випадку невиконання в добровільному порядку рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року в справі №802/1634/15-а, позивача було повідомлено в постанові про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016, на час прийняття якої, як вже зазначалось раніше, діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV.

Таким чином, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, а тому і відповідні санкції за її невиконання мали застосовуватись згідно з даним Законом, тобто в розмірі визначеному ст. 89 Закону № 606-ХІV.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши фактичну та юридичну обгрунтованість доводів сторін та третіх осіб, оцінивши надані ними докази в їх сукупності, суд приходить до переконання що постанову управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 10.10.2016 ВП №52405456 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. слід скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права.

В той же час, що стосується вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення ним оскаржуваної постанови, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Результатом оскаржуваних позивачем дій стало прийняття відповідачем рішення у формі постанови від10.10.2016 ВП №52405456 про накладення штрафу. При оскарженні такого рішення, суд перевіряє правомірність дій щодо його винесення (прийняття) і у випадку встановлення протиправності в таких діях, скасовує відповідне рішення. Вказане свідчить про те, що скасування рішення охоплює в собі й визнання протиправними дій при його прийнятті, а тому питання протиправності дій, у даному випадку, окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

Відтак адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 10.10.2016 ВП №52405456 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна