Справа № 400/1978/16-а
Суддя: Колесник С. І.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 400/1978/16-а
Провадження № 2-а/400/11/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року

Суддя Петрівського районного суду Кіровоградської області Колесник С.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в Петрівському районі Кіровоградської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії по вислузі років, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом до суду мотивуючи це тим, що 14.11.2016 вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в Петрівському районі Кіровоградської області з документами, необхідними для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001). Управлінням Пенсійного фонду України в Петрівському районі (лист №1760/03-23 від 17.11.2016), відмовлено в призначені їй пенсії за вислугою років відповідно до чинного Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014. Відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідач мотивував тим, що пунктом 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213- VIII, визначено, що з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії, зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Тобто, як вбачається із відповіді, з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються. Позивачка вважає відмову відповідача неправомірною та такою, що суттєво порушує її законні права і інтереси. Так, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» було внесено зміни (в редакції від 26.07.2001 року), якими було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Як вбачається із записів в трудової книжці, вона працює в органах прокуратури з 27.10.1997 року по теперішній час, а також у відповідності до записів в трудовій книжці станом на 24.11.2016 року, загальний стаж роботи складає 21 рік 10 місяців 29 днів, з яких робота в органах прокуратури - 19 років 29 днів, навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 11 місяців 2 дні. Таким чином стаж роботи за вислугою років складає 20 років, а тому вона просить суд визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Петрівському районі Кіровоградської області за №682 від 17.11.2016 року про відмову у призначенні їй пенсії за вислугою 20 років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001), зобовязати управління Пенсійного фонду України в Петрівському районі Кіровоградської області призначити їй пенсію за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та виплачувати її, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати без обмеження граничного розміру.

В судове засідання позивачка не зявилась, однак надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник управління Пенсійного Фонду України в Петрівському районі Кіровоградської області також в судове засідання не зявився, однак подав заперечення, яким просить суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що відповідно до ст. 86 Закону України „Про прокуратуру від 14.10.2014 p., який набрав чинності з 16.07.2015 р. прокурори на період звернення з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Відповідно до частини 6 статті 86 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів: слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася. На даний час страховий стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 11 місяців 29 днів, з них: з 01.09.1994 р. по 05.07.1996 р. (1 рік 10 місяців 5 днів) навчання в Кіровоградському сільськогосподарському технікумі за спеціальністю „Правознавство, в звязку з тим, що у дипломі не зазначено на якому факультеті вона навчалась, тому до спеціального стажу не можна зарахувати половину строку навчання 11 місяців 2 дні; з 08.08.1996 р. по 26.10.1997 р. (1 рік 2 місяці 19 днів) юристконсульт в КСП ім.Леніна; з 27.10.1997 р. по 16.11.2016 р. (19 років 21 день) період роботи в прокуратурі Кіровоградської області на посадах на посадах стажиста прокурора, помічника прокурора та прокурора. Спеціальний стаж складає: 19 років 21 день. Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213 у разі не прийняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України „Про прокуратуру. У звязку з викладеним з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.11.2016 позивачка звернулася до управління Пенсійного фонду України в Петрівському районі Кіровоградської області з документами, необхідними для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001).

Управлінням Пенсійного фонду України в Петрівському районі (лист №1760/03-23 від 17.11.2016), відмовлено їй в призначені пенсії за вислугою років відповідно до чинного Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року (а.с.23-24).

Відмову у призначення позивачці пенсії за вислугу років відповідач мотивував тим, що пунктом 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213- VIII, визначено, що з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії, зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Тобто, як вбачається із відповіді, з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються.

Суд вважає відмову відповідача неправомірною та такою, що порушує права і інтереси позивача з наступних підстав.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» було внесено зміни (в редакції від 26.07.2001 року), якими було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається із записів належної ОСОБА_1 трудової книжки серії АХ №820018 від 14 серпня 1997 року, вона працює в органах прокуратури з 27.10.1997 року по теперішній час, а також у відповідності до записів в трудовій книжці станом на 24.11.2016 загальний стаж роботи складає 21 рік 10 місяців 29 днів, з яких робота в органах прокуратури - 19 років 29 днів, навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 11 місяців 2 дні. Таким чином стаж роботи за вислугою років складає 20 років (а.с.17-20).

До 20 - річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 Закону України «Про прокуратуру», у тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

З 01.09.1994 року по 05.07.1996 року позивачка навчалась в Кіровоградському сільськогосподарському технікумі та здобула кваліфікацію юриста, що підтверджується дипломом серії ІАВЕ№006436, виданим 06 липня 1996 року (а.с.21). (а.с.21).

На думку відповідача, що викладена в його рішенні №682 від 17.11.2016 та листі № 1760/03-23 від 17.11.2016, стаж роботи ОСОБА_1, який дає їй право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», на момент звернення складає 19 років 21 день.

Підставою для таких тверджень є позиція відповідача про те, що половина строку навчання в Кіровоградському сільськогосподарському технікумі за спеціальністю «Правознавство» не може бути зарахована до стажу, що дає право для призначення пенсії за вислугою років оскільки в дипломі не зазначено на якому факультеті вона навчалась та те, що на момент звернення до відповідача вона не маю необхідного стажу, який дає їй право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

З такою позицією відповідача суд не може погодитися виходячи з наступного.

Стаття 25 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року передбачала, що відповідно до існуючих напрямів освітньої діяльності в Україні діють вищі навчальні заклади 6 типів, одним з яких є технікум.

Згідно з ст.ст. 24, ст. 25 п.6 Закону України "Про вищу освіту, технікум вищий навчальний заклад першого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, повязану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації за кількома спорідненими спеціальностями, і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення, здійснює підготовку фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня.

На підставі п. 2.2. Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 року № 161. організація навчального процесу у вищих навчальних закладах здійснюється навчальними підрозділами вищого навчального закладу (факультетами, кафедрами, відділеннями, предметними або цикловими комісіями тощо).

Структурними підрозділами вищого навчального закладу першого та другого рівнів акредитації є відділення і предметні (циклові) комісії.

Предметна (циклова) комісія структурний навчально-методичний підрозділ, що проводить виховну, навчальну та методичну роботу з однієї або кількох споріднених навчальних дисциплін (п.3 ст.30 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року).

Враховуючи вищезазначені норми, отримавши 06 липня 1996 року диплом про спеціальну освіту, за спеціальністю «правознавство» і те, що рішенням державної кваліфікаційної комісії від 05.07.1996 присвоєно кваліфікацію юрист, позивачка мала всі права, встановлені для особи з вищою юридичною освітою і доводи відповідача з приводу того, що в дипломі не зазначено факультет на якому навчалась, що позбавляє її права зарахування до спеціального стажу половини строку навчання є безпідставними.

Підпунктом 3.2 п.З Рекомендацій президії Вищого адміністративного суду України від 23.08.2007 № 07.2 - 10/1 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби га науковим (науково-педагогічним) працівникам», до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», підлягає зарахуванню половина строку навчання у вищому навчальному закладі (стаціонарна форма), після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство».

Отже, положення ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" не містить вимог щодо відповідності вищих навчальних закладів, навчання в яких зараховується до вислуги років, певному рівню акредитації.

Таким чином, навчання у Кіровоградському юридичному технікумі слід вважати навчанням у вищих юридичних навчальних закладах та зарахувати до стажу прокурорської роботи відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Окрім того, слід зазначити, що згідно абзацу другому пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тому суд вважає твердження відповідача, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, помилковими, оскільки згідно вищевказаних положень нормативних актів в редакціях, що діяли станом на момент виникнення спірних відносин, половина періоду навчання на денному відділенні в Кіровоградському сільськогосподарському технікумі за спеціальністю «Правознавство» повинна включатися до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Оскільки при зарахуванні половини періоду навчання на денному відділенні в Кіровоградському сільськогосподарському технікумі за спеціальністю «Правознавство» - 11 місяців 2 дні (загальний строк навчання - 1 рік 10 місяців 5 днів) з врахуванням стажу роботи в органах прокуратури Кіровоградської області на день звернення за призначенням пенсії 19 років 29 днів, загальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», складатиме 20 років, тому ОСОБА_1 має необхідний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Тобто, вислуга років для призначення їй пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» складає 20 років. Окрім того, розмір пенсії буде становити 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати.

З 01 жовтня 2011 року до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» було внесено зміни та прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» №4697-УІІ від 14.10.2014 року та Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76- VIII , що набув чинності з 01.01.2015, за нормами якого прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01.10.2016 по 30.09.2017 - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури не менше 13 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Очевидним є те, що внесеними змінами у статті 86 нового Закону Україні «Про прокуратуру» та Законом №76-УІП від 28.12.2014 встановлено новий порядок призначення та визначення розміру пенсії за вислугу років прокурорам та слідчим, яким значно погіршено умови пенсійного забезпечення та суттєво порушено законодавчо визначені до цього гарантії пенсійного забезпечення для прокурорсько-слідчих працівників, а саме збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та зменшено розмір відсотків призначеної пенсії від суми їхньої заробітної плати.

Крім того, відповідачем стверджується, що на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих акт України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-УІИ з 01.06.2015 року взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та інших Законів України.

Щодо дії закону у часі необхідно зазначити, що у Висновках Верховного Суду України про правильне застосування положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ вказано, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У абз. 14 пункту 5 рішення Конституційного суду України від 11.10.2005 у справі №1-21/2005 вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами і які відповідно до статті 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справ і щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Крім цього, у цьому ж рішенні від 20.03.2002 у абз.4 п.6 вказано: Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року Ш-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7- рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004). Зупинення дії цієї норми можливе лише за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України).

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. ( абз.5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 1 1.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи із викладеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007).

Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Більше того, в п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: - В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Рішенням Конституційного суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визнано неконституційними положення Закону в частині зменшення розміру довічного грошового утримання судді та пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів Україна щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УШ в частин скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону «Про судоустрій і статус суддів». Цим же розділом вказаного Закону скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону «Про прокуратуру», що також не відповідає Конституції України. Оскільки, всі громадяни України рівні перед, законом, то застосування закону до одних громадян і не застосування до інших не повинно мати місце.

Пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність поширюється на фізичних осіб (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що внесенням змін до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. Законом України від 08.07.2011 р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76- VIII та припинення призначення пенсій за вислугу років Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-У111, у порушення ст. 22 Конституції України, суттєво звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги; зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати, порядку її розрахунку та скасовано право прокурора на пенсійне забезпечення за вислугу років.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013, ухваленого у справі №1-2/2013 року зокрема також вказано, що Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд вважає, що відмова відповідача у призначені позивачці пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» порушує її право на соціальний захист визначене ст.50 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року), а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступив стороною у справі, або якщо стороною у справі виступила його посадова чи службова особи.

Таким чином з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею витрати на оплату судового збору в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 86, 94, 112, 150-163,183-2 КАС України, ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Петрівському районі Кіровоградської області за №682 від 17.11.2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою 20 років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001), повідомлену їй листом №1760/03-23 від 17.11.2016 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Петрівському районі Кіровоградської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та виплачувати її, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати без обмеження граничного розміру.

Допустити до негайного виконання рішення суду.

Стягнути з управління Пенсійного Фонду України в Петрівському районі Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на сплату судового збору в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Петрівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення. апеляційної скарги. У разі прийняття постанови в порядку скороченого провадження апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя (підпис)

З оригіналом вірно

Суддя Петрівського районного суду С.Колесник