Справа № 804/269/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2016 р. Справа № 804/269/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі ОСОБА_1, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2,
до ГУМВС України у Луганській області
про скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, визнання незаконними та протиправними дії.
Обставини справи: ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ГУМВС України у Луганській області, в якій позивач просить суд:
- визнати незаконним та протиправним та скасувати наказ начальника ГУМВС України у Луганській області від 04.11.2014 р. № 375 о/с;
- визнати звільнення з роботи ОСОБА_2 на підставі за п.64 «є» - Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. № 114, незаконним, протиправним та зобовязати змінити формулювання про звільнення на за п. 64 «и» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. № 114, згідно ст.38 Кодексу законів про працю - через сімейні обставини та інші поважні причини - у звязку з доглядом за дитиною до 14 років, що хворіє;
- стягнути з ГУМВС України у Луганській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустити рішення до негайного виконання в межах заробітної плати за один місяць;
- зобовязати ГУМВС України у Луганській області видати ОСОБА_2 Вадимивні трудову книжку з формулюванням про звільнення за п.64 «и» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. №114, згідно ст.38 Кодексу законів про працю, - через сімейні обставини та інші поважні причини - у звязку з доглядом за дитиною до 14 років, що хворіє.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_2 працювала на посаді інспектора слідчого відділу Краснолуцького міського відділу ГУМВС України у Луганській області. Позивач, коли розпочались бойові дії, у звязку з наявністю хворої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, надала рапорт про звільнення з посади 31.07.2014 року до відділу кадрів Краснолуцького міського відділу ГУМВС України у Луганській області, однак, як зясувалось потім, звільнено її не було, до роботи 01.08.2014 року не допущено, враховуючи бойові дії, ОСОБА_2 15.08.2014 року покинула місце проживання та переїхала в село Сентянівка Луганської області та намагалась встановити зв'язок з керівництвом, відділом кадрів засобами мобільного звязку, але відповіді не було, телефони не відповідали. ОСОБА_2 намагалась дізнатись, що робити їй надалі, яке прийнято рішення по рапорту про її звільнення з ОВС та з питання отримання трудової книжки, наказу про звільнення та розрахунку по заробітній платі. 13.04.2015 року прибула до м. Кривого Рогу, зареєструвалась як внутрішньо-переміщена особа 23.04.2015 року з місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, 6.19АДРЕСА_1. 22.09.2015 року перереєструвалася за адресою: АДРЕСА_2.
У звязку з тим, що ОСОБА_2 була безробітною, вона 25.05.2015 року звернулась до Криворізького центру зайнятості. Криворізьким центром зайнятості було надано запит до ГУМВС України у Луганській області з метою зясування причини звільнення та надання ОСОБА_2 трудової книжки. Згідно відповіді ГУМВС України у Луганській області встановлено, що ОСОБА_2 звільнено за порушення дисципліни - згідно Наказу начальника ГУМВС України у Луганській області від 04.11.2014 № 375 о/с за п.64 «є» - Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. №114.
Позивач в обґрунтування позову також пояснює, що їй тільки усно частково передали 16-17 листопада 2015 року зміст відповіді ГУМВС України у Луганській області - точну дату вона не памятає.
Також позивачем зазначено, що 21.03.2016 рок до Криворізького центру зайнятості було подано Адвокатський запит. Згідно відповіді Криворізького районного центру зайнятості від 21.03.2016 року № 144 встановлено, що під розпис відповідь ГУ МВС України в Луганській області ОСОБА_2 не отримувала, до відповіді додано завірені копію листа-відповіді ГУ МВС України в Луганській області від 24.06.2015 р. № 6/2-2383 з витягом з наказу ГУ МВС України у Луганській області від 04.11.2014 року № 375 о/с.
Таким чином, позивачем зауважено, що 21.03.2016 року їй стало відомо про дійсність наказу від 04.11.2014 року № 375 о/с. та вважає, що її звільнення із займаної посади за порушення дисципліни є незаконним та безпідставним, оскільки пояснення у неї не відбирались, листи з метою зясування її місцезнаходження не надсилались. При цьому, в матеріалах справи не встановлено хто та яким чином з керівництва ГУ МВС України в Луганській області і коли надавав позивачу усний наказ або письмовий наказ прибути до м.Сватово або до м.Сєвєродонецьк для подальшого проходження служби в міліції, невиконання якого стало підставою звільнення позивача з органів внутрішніх справ.
Крім того, на думку позивача, призначене відповідачем службове розслідування за вказаним фактом, проведено формально із значними порушеннями, оскільки воно було призначено відносно великої кількості осіб, у тому числі, і позивача, та проведено за один день.
У позивача не було відібрано письмових пояснень та не надано можливості своєчасно бути ознайомленим з висновками.
При цьому, зауважено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачам не було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, ставлення позивача до виконання службових обов'язків.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що відомості, викладені в обґрунтування позову, не підтверджуються жодними доказами, позивачем не надано жодного документу на підтвердження своїх доводів.
ГУ МВС вважає, що неконкретизуючи усі обставини, позивач та її представник намагаються виправдати свої дії щодо відсутності на службі. Також, звернув увагу на те, що позивач до місяця тимчасової дислокації ГУ МВС не прибувала, жодних рапортів про звільнення не надавала.
Представник відповідача вважає, що ОСОБА_2 грубо порушила службову дисципліну, оскільки після того, як незаконними збройними формуваннями було захоплено територію, на яку розповсюджується повноваження Перевальського РВ ГУМВС України в Луганській області, позивач, всупереч дорученням керівництва МВС України, не прибула до тимчасових місць дислокації ГУМВС України в Луганській області (м. Сватове та м. Сєвєродонецьк), про своє місце знаходження керівництву не повідомляла, тому, на думку представника відповідача, було прийнято законне рішення про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни).
Щодо позовної вимоги про стягнення коштів за час вимушеного прогулу, представник відповідача зазначає, що не зрозуміло, за що саме та за який період позивач просить стягнути кошти за час вимушеного прогулу.
З приводу стягнення моральної шкоди зауважено, що в позові не зазначено жодного обґрунтування щодо заподіяної позивачу моральної шкоди, не наведено, в чому саме вона полягає, та якими діями ГУ МВС спричинило позивачу моральну шкоду.
Щодо порушень при звільненні, а саме не видачі позивачу наказу про звільнення, представником позивача зазначено, що позивач на час видання наказу на службі була відсутня, до ГУ МВС за отримання наказу не зверталась, а також не надавала ГУ МВС інформацію щодо місця свого тимчасового мешкання, куди можливо було надіслати зазначений наказ. ОСОБА_2 більше року не вчиняла жодних дій щодо зясування інформації про задоволення або не задоволення її рапорту, тобто представник відповідача вважає, що до часу звернення до Центру зайнятості ОСОБА_2 не хвилювали підстави її звільнення.
Таким чином, позивач допустила безвідповідальне ставлення щодо зясування підстав свого звільнення, у звязку з чим, вигадує обставини, яких не відбувалось.
Сторони в судове засідання не прибули. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 КАС України, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження відповідно до положень ч.6 зазначеної норми.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд -
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється компетенція адміністративних судів.
Згідно із пунктом 15 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу».
Згідно з вимогами статті 9 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.
Законодавець урегулював питання, пов'язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься і Закон України «Про міліцію».
Статтею 18 Закону України «Про міліцію», встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про міліцію» № 565-ХІІ від 20.12.1990, Положенням про проходження служби рядовим і начальницькім складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення № 114), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проходила службу в органах внутрішніх справ України в період часу з 14.08.2006 року по 04.11.2014 року.
З 19 травня 2014 року після захоплення адміністративної будівлі ГУМВС України у Луганській області незаконними озброєними формуваннями тимчасовим місцем дислокації Головного управління МВС України у Луганській області було визначено м.Сватово Луганської області.
До МВ-РВ та галузевих служб ГУМВС України у Луганській області неодноразово було спрямовано службові телеграми щодо необхідності прибуття особового складу до тимчасового місця дислокації Головного управління МВС України у Луганській області - для реєстрації та подальшого проходження служби.
Відповідно до звернення колегії МВС України до особового складу органів і підрозділів внутрішніх справ Донеччини та Луганщини від 04.07.2014 року розміщеного на офіційному веб-сайті МВС України (mvs.gov.ua), усі працівники органів та підрозділів внутрішніх справ ГУМВС України у Луганській області були зобов'язані прибути до м. Сватове Луганської області (тимчасове місце дислокації ГУ МВСУ у Луганській області).
З 04.08.2014 року відповідно до наказу ГУМВС України у Луганській області від 31.07.2014 року №1363 ГУ МВСУ було передислоковано до м.Сєвєродонецьк Луганської області. У зв'язку з чим до органів та підрозділів ГУ МВСУ було направлено службову телеграму (№6/2-17 від 20.08.2014 року) щодо необхідності прибуття особового складу до м.Сєвєродонецька Луганської області для реєстрації та подальшого проходження служби. У звязку з чим, керівники усіх рівнів постійно у телефонному режимі інформували підлеглих працівників, з якими був наявний зв'язок, щодо необхідності прибуття до місць тимчасової дислокації ГУМВСУ з метою продовження службу в ОВС, вирішення питань щодо переведення, звільнення, тощо.
27.09.2014 року до органів та підрозділів ГУ МВСУ було направлено службову телеграму (№ВДЗ/2354 від 27.09.2014 року) щодо необхідності прибуття особового складу, у тому числі, державних службовців та вільнонайманих працівників, в період з 27 вересня до 03 жовтня поточного року до м.Сєвєродонецька Луганської області для реєстрації та подальшого проходження служби.
На виконання вимог службової телеграми (№ ВДЗ/2489 від 01.10.2014 року) керівниками МВ-РВ та галузевих служб ГУ МВС до управління кадрового забезпечення було направлено списки підлеглих працівників, які не прибули до місяця тимчасової дислокації ГУ МВС, самоусунулись від виконання своїх безпосередніх функціональних обовязків. До зазначеного списку було включено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, інспектора слідчого відділу Краснолуцького міського відділу ГУ МВС України у Луганській області.
Враховуючи факт неприбуття до місця тимчасової дислокації ГУ МВС деяких працівників ОВС області, в тому числі, ОСОБА_2, на виконання вимог наказу МВС України від 12.03.2013 року № 230, яким затверджена Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, наказом начальника ГУ МВС від 22.10.2014 року № 3357 було призначено службове розслідування за фактом невиходу на службу окремих співробітників міліції.
23.10.2014 року був затверджений висновок службового розслідування, з якого вбачається, що протягом липня - жовтня поточного року керівники усіх рівнів МВ-РВ та галузевих служб ГУМВС України у Луганській області неодноразово, у телефонному режимі, інформували підлеглих працівників про необхідність прибуття до тимчасового місця дислокації ГУ МВСУ у Луганській області (м.Сватово та пізніше м.Сєвєродонецька) для реєстрації та подальшого проходження служби. Однак, до зазначених ОВС вказані працівники, в тому числі і ОСОБА_2, не прибули, при цьому рапортів про своє звільнення з ОВС України, або інших документів, що підтверджують законність відсутності на робочому місці, до УКЗ ГУМВС не надавали, безпосереднє керівництво не попереджали. Також, будь-які пояснення з приводу не виходу на службу (роботу), не надавали.
За результатами Висновку прийняте рішення щодо звільнення співробітників ОВС області, в тому числі, ОСОБА_2, які не прибули до тимчасового місця дислокації ГУМВСУ для подальшого проходження служби.
24.10.2014 року був виданий наказ ГУ МВС №3405 про покарання окремих співробітників ГУ МВС України у Луганській області, в тому числі, ОСОБА_2
Згідно витягу з наказу Міністерства внутрішніх справ України №375 о/с від 04.11.2014 року «По особовому складу», старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, інспектора слідчого відділу Краснолуцького міського відділу ГУ МВС України у Луганській області звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (з постановленням на військовий облік) за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Суть спірних правовідносин полягає у правомірності звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас ЗС України (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) згідно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04.11.2014 року №375 о/с в частині, що стосується звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, інспектора слідчого відділу Краснолуцького міського відділу ГУМВС України у Луганській області.
Частиною 1 статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 565-XII) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).
Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут) на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.
Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63-65 Положення.
Відповідно до підпункту «є» пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Відповідно до статті 4 Статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.
Таким чином, наказ - це правовий акт, виданий з метою вирішення основних і оперативних завдань органів виконавчої влади його керівником, що діє на основі єдиноначальності, містить вимогу необхідності вчинення будь-якої дії або утримання від неї конкретним виконавцем (конкретними виконавцями).
Накази повинні відповідати таким умовам: 1) виходити від начальника як провідника державної волі, а отже, відповідати чинному законодавству; 2) носити характер однозначного, обов'язкового до виконання веління і видаватись з дотриманням встановленої законом форми. Виконавець може висловити свої зауваження до виконання, але при залишенні наказу в силі він повинен його виконувати під загрозою юридичних санкцій.
Встановлені спеціальні вимоги, що висуваються до наказів в системі органів внутрішніх справ України, в тому числі вимога конкретності, яка полягає в чіткому, ясному формулюванні цілей та завдань, шляхів і засобів їх досягнення. Наказ повинен бути сформульований однозначно, щоб було зрозуміло хто є виконавцем наказу, хто є його організатором, в які строки необхідно його виконати. Отже, чим конкретнішим є наказ, тим більші гарантії його успішного, чіткого та повного виконання. Крім того, встановлена вимога адресності, яка полягає в тому, що кожен наказ повинен бути призначеним чітко до одного чи кількох виконавців.
Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, дотримуватися норм професійної та службової етики, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
У відповідності до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Як зазначалося вище, за приписами частини 1 статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
Відповідно підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: невиконання або неналежного виконання особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.
Міністр внутрішніх справ України має право призначати службові розслідування за всіма підставами та відносно всіх осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (пункти 3.1 Інструкції).
Згідно пунктів 5.2-5.4 Інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.
Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).
Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Також, як зазначалося вище, згідно положень статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Відповідно до Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №382 від 28.12.1991 року, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, працівники ОВС присягають, зокрема, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів.
Суд зазначає, що у відповідності до п.6.3. Інструкції про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230, позивач повинна бути ознайомлена з наказом про призначення службового розслідування, мала право отримати інформацію про підстави проведення такого розслідування, приймати участь у службовому розслідуванні, у тому числі, давати усні і письмові пояснення, робити заяви, надавати документи, що стосується підстав розслідування, знайомитися з висновками службового розслідування і матеріалами, зібраними в результаті його проведення, оскаржувати в установленому порядку прийняте за результатами службового розслідування рішення, але суд вважає, що при обставинах, що склалися (проведення АТО), в том числі і з вини позивача (неповідомлення тривалий час місця свого знаходження) у відповідача не було фактичної змоги виконати зазначені вимоги Інструкції, проте, на думку суду, позивач в силу отриманої освіти, досвіду служби в органах внутрішніх справ розуміла негативні наслідки своїх дій, які пов'язані з відмовою від проходження служби, та мала реальну можливість з серпня 2014 року по листопад 2014 року, у разі наявності бажання, прибути до місця проходження служби з метою її продовження, але навмисно це не зробила.
При цьому, слід зазначити, що під час судового розгляду позивачем не надано доказів відносно того, де, коли та кому нею був наданий рапорт про звільнення, хто саме її не допустив до роботи.
Також, позивачем не надано до суду належних доказів щодо вчинення дій стосовно зясування інформації про задоволення або не задоволення її рапорту про звільнення за сімейними обставинами з моменту подачі рапорту, а саме з 31.07.2014 року до часу звернення до Центру зайнятості. Не надано й доказів, коли саме позивач звернулася до Криворізького центру зайнятості.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що листом ГУМВС України у Луганській області від 24.06.2015 року №6/2-2383 на запит Центру зайнятості було надано вичерпну інформацію про підстави звільнення ОСОБА_2
За порушення службової дисципліни згідно статті 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом накладення дисциплінарного стягнення, якому має передувати більш м'яке стягнення.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що позивачем не наведено доказів поважності неприбуття до місця тимчасової дислокації ГУ МВСУ у Луганській області протягом серпня - листопада 2014 року, суд вважає, що викладені у Висновку службового розслідування від 23 жовтня 2014 року факти порушення позивачем дисципліни, а саме: неприбуття з серпня 2014 року на службу без поважних причин, у тому числі під час проведення антитерористичної операції, є достатньою підставою для притягнення позивача до відповідальності, а тому, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ Міністерства внутрішніх справ України від 04.11.2014 року №375 о/с прийнятий у відповідності до вимог діючого законодавства, а також на підставі висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС України у Луганській області від 23.10.2014 року, яким, в свою чергу, було встановлено вчинення позивачем порушення службової дисципліни у вигляді неприбуття на службу, неповідомлення керівництва підрозділу про місце її знаходження чи перебування.
У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що, приймаючи рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого позивача звільнено із служби, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі власних повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, у звязку з чим, вимоги позивача до ГУ МВС України у Луганській області є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 160-163, 167 КАС України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_1