Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"30" листопада 2016 р. м. Київ К/800/51195/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Олексієнка М.М. (доповідач),
суддів:Рецебуринського Ю.Й.,
Штульман І.В.,-

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до начальника 3 відділу інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Козача Лопань» Харківського прикордонного загону капітана ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6, - представника ОСОБА_4, на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати протиправними дії начальника 3 відділу інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Козача Лопань» Харківського прикордонного загону капітана ОСОБА_5 щодо відмови у перетинанні ним державного кордону України, скасувати відповідне рішення від 1 серпня 2014 року, зобов'язати відповідача не чинити йому перепони у перетинанні державного кордону України, а також визнати протиправними дії відповідача щодо проставлення штампу «Відмовлено у в'їзді в Україну» в його паспорті громадянина Російської Федерації.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, представник позивача звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року і прийняти нову постанову про задоволення позову.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що 1 серпня 2014 року начальником 3 відділу інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Козача Лопань» Харківського прикордонного загону капітаном ОСОБА_5 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянином Російської Федерації ОСОБА_4 на підставі пункту 4 частини 1 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» від 5 листопада 2009 року № 1710-VІ (далі - Закон № 1710-VІ) у зв'язку з непідтвердженням мети запланованого перебування. Разом з тим, позивачеві у паспорті громадянина Російської Федерації проставлено штамп «Відмовлено у в'їзді в Україну».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірне рішення відповідачем прийнято в межах повноважень, визначених чинним законодавством, оскільки доводи позивача щодо підтвердження ним належним чином мети поїздки є недоведеними.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 1710-VІ уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну;

3) наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;

4) підтвердження мети запланованого перебування;

5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону (абзац 1 частини 2 статті 8 Закону № 1710-VІ).

За змістом частини 1 статті 14 Закону № 1710-VІ іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах 1, 3 статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв'язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Виходячи із висновків судів попередніх інстанцій та наявних у цій справі матеріалів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що ухвалюючи рішення суди залишили поза увагою вимоги статей 11, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов'язують суд до активного вжиття заходів щодо з'ясування обставин справи, та щодо законності і обґрунтованості ухваленого судового рішення. Суди попередніх інстанцій не з'ясували всіх обставин цієї справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Так, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача про відсутність сумнівів у службових осіб Державної прикордонної служби України щодо законності перетинання ним державного кордону України при неодноразовому в'їзді на територію України, зокрема, у липні 2014 року.

Не врахував суд першої інстанції і вимоги частини 1 статті 14 Закону №1710-VІ щодо обґрунтованості рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову у перетинанні державного кордону України, із зазначенням причин такої відмови.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердив мету своєї поїздки в Україну, не встановивши при цьому, які пояснення і докази на обґрунтування мети запланованого перебування були надані ОСОБА_4 при проведенні перевірки, що стали підставою для прийняття спірного рішення. Разом з тим, судом не досліджено належним чином матеріалів справи, з яких вбачається, що позивач є уродженцем міста Запоріжжя, громадянином України, більшу частину свого життя проживав на території України, тут проживають його рідні батько та брат, похована матір, і доказів про позбавлення його Президентом України громадянства матеріали справи не містять.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідач, відмовляючи позивачеві у перетинанні державного кордону України, діяв як суб'єкт владних повноважень, саме на нього покладається обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень. Проте, такі докази не містяться у матеріалах справи та не встановлені судом першої інстанції.

Таким чином, відмова у задоволенні позову на підставі додержання уповноваженими особами процедури прийняття рішення є передчасною та не відповідає вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, на зазначені порушення уваги не звернув та не виправив їх.

За приписами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини даної справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, - представника ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року - скасувати, справу за позовом ОСОБА_4 до начальника 3 відділу інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Козача Лопань» Харківського прикордонного загону капітана ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Олексієнко М.М.

Судді: Рецебуринський Ю.Й.

Штульман І.В.