Справа № 525/1138/16-а
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/1138/16-а
Провадження №2-а/525/27/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В.

при секретарі - Пилипенка П.І.

з участю представників відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій щодо припинення нарахування і виплати пенсії та зобовязання здійснити виплату раніше призначеної пенсії та про поновлення строку звернення до суду, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_3 вбачається, що з 20.04.2006 року їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у відповідному розмірі. В 1998,2002,2006 та 2010 роках вона обиралася на посаду секретаря Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, де працювала до 31.12.2015 року. З 01.04.2015 року виплату їй пенсії, як працюючому державному службовцю (посадовій особі органу місцевого самоврядування) було припинено відповідно до Закону України від 02.03.2015 року №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Позивач, посилаючись на положення п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вважає, що 0 01.06.2015 року на неї, як працюючого на той час державного службовця (посадової особи органу місцевого самоврядування), не поширюються встановлені ч.4 ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону України від 02.03.2015 року №213) обмеження щодо виплати пенсії і вона вважає, що з 01.06.2015 року невиплата їй раніше призначеної пенсії є безпідставною.

Позивач ОСОБА_3 також вказує, що 30.09.2016 року вона звернулася до Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про виплату їй пенсії з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року, однак 11.10.2016 року листом відповідач відмовив їй у виплаті пенсії за вищевказаний період з посиланням на те, що вона продовжувала працювати до кінця 2015 року на посаді державного службовця, то припинення і виплату їй пенсії було проведено на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону від 02.03.2015 року за №213.

Позивач ОСОБА_3, вважає вищевказану відмову відповідача у справі протиправною та посилаючись на положення ОСОБА_4 України, ряд рішень Конституційного Суду України та на те, що з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року відповідач неправомірно допустив бездіяльність, яка полягає в тому, що з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року він не поновив їй виплату пенсії за віком, позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд поновити їй строк звернення до суду з даним позовом, визнати неправомірними дії Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення нарахування і виплати їй раніше призначеної пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року та зобовязати Великобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області виплатити їй раніше призначену пенсію за період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року. Також позивач просила стягнути на її користь понесені у справі судові витрати (а.с.а.с.2-4).

Ухвалою Великобагачанського районного суду від 29.11.2016 року задоволено клопотання відповідача і справа призначена до розгляду за загальними правилами КАС України (а.с.22).

Відповідачем по справі Великобагачанським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області подані письмові заперечення на позов, в яких відповідач просить в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі (а.с.а.с.13-21).

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, в позовній заяві просила суд розглянути справу за її відсутності (а.с.4).

Представники відповідача у справі Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_3 не визнали, в своїх поясненнях посилалась на безпідставність заявлених позовних вимог та в цілому підтримали письмові заперечення Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України на позов ОСОБА_3 (а.с.а.с.13-21) та просили суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, детально дослідивши письмові докази по справі, надані особами, які беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, проаналізувавши всі докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.19 ОСОБА_4 України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Між цим, за нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 з 20 квітня 2006 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 84 % (як вірно встановлено судом та вбачається з досліджених матеріалів справи) і вона перебуває на обліку у Великобагачанському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області (а.с.а.с.17-21).

В 1998,2002,2006 та 2010 роках позивач у справі ОСОБА_3 обиралася на посаду секретаря Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, де працювала до 31.12.2015 року, що сторонами у справі не заперечується (а.с.8).

З 01.01.2016 року виплату пенсії ОСОБА_3 поновлено у звязку із звільненням з посади секретаря Подільської сільської ради Великобагачанського району (а.с.а.с.20-21).

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, позивачу як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця (посадової особи органу місцевого самоврядування), з 01.04.2015 року призупинено виплату пенсії за віком.

30.09.2016 року позивач у справі звернулася до відповідача зі зверненням про виплату раніше призначеної пенсії за віком за період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року, однак листом від 11.10.2016 року за №3034/04 Великобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відмовило їй у виплаті пенсії за віком за період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року з посиланням на те, що вона продовжувала працювати до кінця 2015 року на посаді державного службовця, то припинення і виплату їй пенсії було проведено на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону від 02.03.2015 року за №213 (а.с.5).

ОСОБА_4 України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених ОСОБА_4 межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України (ч.2 ст.19).

Відповідно до статті 8 ОСОБА_4 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

За приписами статей 21,22 ОСОБА_4 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 ОСОБА_4 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статтею 58 ОСОБА_4 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 р., пп. 2 п. 12 розділу І якого внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких: «Тимчасово, у період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р.: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються та у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії ї соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015р. порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України. Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 р. №4-зп (справа про набуття чинності ОСОБА_4) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У зв'язку із тим, що у зазначений у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 р., строк, тобто до 01.06.2015 р., закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом державним службовцям не призначаються, і відповідно позивач, який є державним службовцем, перестав бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестав бути особою, передбаченою у статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 01.04.2015р.

Частинами 1-3 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, вже не дає йому права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому позивач з 01.06.2015 р. перестав бути особою, якій з 01.04.2015 року було призупинено виплату пенсії, то відпали і підстави для застосування даної норми закону, відповідно, виплата пенсії позивачу з даної дати повинна бути поновлена до виплати.

Отже, виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідач у даній справі з 01 червня 2015 року неправомірно допускає бездіяльність, яка полягає у тому, що він з 01.06.2015 року не поновив виплату пенсії за віком позивачу; тому, пенсійні права позивача з 01.06.2015 р. по 31.12.2015 року відповідачем порушуються і вони підлягають судовому захисту шляхом покладення на відповідача обов'язку відновити виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Такий висновок щодо правового застосування норм частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII відповідає правовій позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26 серпня 2015 року (адміністративна справа № 202/4641/15-а).

Також, з огляду на наявні заперечення відповідача у справі, суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що позивачем ОСОБА_3 пропущено строк позовної давності, враховуючи наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - це щомісячні виплати, які здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається довічно або на період протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Враховуючи, що позивачу у справі була призначена пенсія за віком, пенсія мала виплачуватися довічно. Також, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Отже, з урахуванням вищевикладеного, а також отриманого позивачем рішення органу пенсійного фонду про відмову у виплаті пенсії (у жовтні 2016 року), а також дати звернення позивача до суду з цим позовом, суд вважає, що позивачем у справі не пропущений встановлений законодавством строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, адміністративний позов ОСОБА_3 до Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області підлягає частковому задоволенню.

Статтею 87 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судовий збір разом з витратами, повязаними з розглядом справи, належить до судових витрат, отже підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., що сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.19,22,46,58,64 ОСОБА_4 України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, ст.ст.6,8,9,10-11,69,70,71,86,87,158-159,160-163,167,186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення нарахування і виплати ОСОБА_3 з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року раніше призначеної пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Зобовязати Великобагачанське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити (виплатити) з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року ОСОБА_3 пенсію, призначену їй відповідно до Закону України «Про державну службу».

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_3 551 грн.20 коп. у відшкодування судових витрат.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 22.12.2016 року.

Суддя