Справа № 539/3232/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 р.Справа № 539/3232/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Перцової Т.С.
Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.
за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.11.2016р. по справі № 539/3232/16-а
за позовом ОСОБА_1
до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області
про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту Лубенське об`єднане УПФУ, відповідач), в якому просив суд :
визнати протиправними дії Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідки ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» №74 від 28.07.2015 року;
скасувати рішення Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №342 від 25.08.2016 року;
зобов`язати Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та виплачувати позивачу пенсію відповідно до довідки, виданої ліквідатором ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» №74 від 28.07.2015 року із заробітної плати 1951,81 крб. за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 01.07.1986 року по 31.07.1986 року, починаючи з 29.07.2016 року з урахуванням сплачених сум.
Постановою Лубенського міськрайонного суду від 23.11.2016 року по справі № 539/3232/16-а позов ОСОБА_1 до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправними дії Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідки ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» №74 від 28.07.2015 року.
Скасовано рішення Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №342 від 25.08.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідки ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» №74 від 28.07.2015 року.
Зобов`язано Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до довідки №74 від 28.07.2015 року, яка видана ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат», згідно якої перераховано заробітну плату (грошове забезпечення) ОСОБА_1 за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період із 01.07.1986 року по 31.07.1986 року в сумі 1951,81 крб., відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища», починаючи з 29.07.2016 року з урахуванням сплачених сум.
Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Лубенського міськрайонного суду від 23.11.2016 року по справі № 539/3232/16-а скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п.7 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, зазначив, що невід`ємною складовою підстав та порядку перерахування пенсії є беззаперечне підтвердження відомостей, що містяться в довідці про заробітну плату, відповідними первинними документами бухгалтерського обліку про тривалість робочого дня та місце її виконання. Аналіз наданої ОСОБА_1 довідки про заробітну плату № 74 від 28.07.2015 р., виданої ліквідатором ВАТ "Лубенський м`ясокомбінат" за період виконання робіт в зоні відчуження з 01.07.1986 р. по 31.07.1986 р. свідчить, що довідка видана безпідставно, а зазначена у ній заробітна плата розрахована з порушенням норм законодавства, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії. Пояснив, що з моменту аварії на ЧАЕС оплата праці для працюючих в зоні відчуження регулювалась постановою ЦК КПРС, Президії Верховної ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 р. № 524-156, тобто проводилася за підвищеними до 100 процентів тарифними ставками (посадовими окладами) незалежно від населеного пункту. Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964 було встановлено зони небезпеки, де оплата праці працівників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кілометрової зони, розділеної на III, II, І зону небезпеки, проводиться відповідно у 5-, 4-, 3-кратному розмірі тарифних ставок (посадових окладів). У зв`язку із введенням в зоні відчуження зон небезпеки, оплата праці осіб, які працювали в населених пунктах, що не віднесені до згаданих зон небезпеки (зона особливого контролю) залишалася на попередніх умовах, тобто проводилась за підвищеними на 100 відсотків тарифними ставками (посадовими окладами). Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195 (абзац 4 підпункт 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207/7) у відповідних зонах небезпеки в 4-, 3- і 2-кратному розмірах (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи). Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали заробітну плату, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю. Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищення тарифів та подвійного посадового окладу згідно постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07.05.1986 р. №524-156. Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, і оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964 до визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених постановою від 07.05.1986 р. №524-156, для застосування показників кратності до годинної тарифної ставки, підвищеної на 100 відсотків, як це проведено підприємством, підстави відсутні (роз`яснення Держкомпраці УРСР і Укрпрофради від 08.01.1987 р. № 05/2-254 №03-51-8).
Стверджує, що у вищевказаній довідці також невірно визначено показник кратності. Середня кратність застосовується при оплаті тих днів, протягом яких виконувалася робота в різних зонах небезпеки і визначається шляхом ділення годино-кратності по зоні небезпеки на тривалість роботи в зоні відчуження. А довідка військової частини, видана позивачу, містить конкретну інформацію щодо кількості днів та кратносі оплати праці, відповідно до якої і повинна обчислюватися заробітна плата з роботу в зоні відчуження.
Ліквідатором при видачі довідки про заробітну плату №74 від 28.07.2015 р. також безпідставно враховано одноразову премію у розмірі 200 крб. та не надано документів, що підтверджують виділення Мінфіном СРСР Держпланом СРСР та Міненерго СРСР коштів для виплати такої премії працівникам, які приймали безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1 -ї категорії, має ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково, отримує пенсію по інвалідності через Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.
ОСОБА_1 працював на Лубенському м`ясокомбінаті (правонаступником якого є ТОВ «Лубенський м`ясокомбінат»), звідки був призваний на військові збори для участі у проведенні робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно з довідкою військової частини 61606 від 04.09.1986 року ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та йому належить до виплати за місцем постійної роботи 100% тарифної ставки (посадового окладу) за період з 08.06.1986 р. по 03.08.1986 р. При цьому, в липні 1986 року позивач працював у ІІ зоні небезпеки 10 днів, у І зоні небезпеки 21 день.
Після виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 повернувся до попереднього місця роботи, де після повернення йому було нараховано та виплачено заробітну плату за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно з довідкою, виданою ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» №74 від 28.07.2015 року, підприємством перераховано позивачеві заробітну плату за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період із 01.07.1986 року по 31.07.1986 року в сумі 1951,81 крб.
29.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Лубенського об`єднаного УПФУ Полтавської області із заявою з приводу перерахунку та виплати йому пенсії згідно довідки ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» №74 від 28.07.2015 року, однак рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області №342 від 25.08.2016 року позивачеві було відмовлено в перерахунку пенсії згідно з довідкою, виданої ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» №74 від 28.07.2015 року.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними дій Лубенського об`єднаного УПФУ щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідки ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» №74 від 28.07.2015 року, скасування рішення відповідача №342 від 25.08.2016 року та зобов`язання Лубенського об`єднаного УПФУ Полтавської області перерахувати та виплачувати позивачу пенсію відповідно до вищевказаної довідки, починаючи з 29.07.2016 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на перерахунок пенсії із заробітної плати за період роботи в зоні відчуження, зазначеної у довідці ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат», в розмірі 1951,81 грн., а також з того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не спростовано обґрунтованості видання вказаної довідки.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно зі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту - Порядок № 1210).
У відповідності до п.1 Порядку № 1210 цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи (п.2 Порядку № 1210).
Згідно з пп.3 п.3 Порядку № 1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.
Відповідно до ч. 7 Порядку № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 08.06.1986 року по 03.08.1986 року, що підтверджується наданою довідкою (а.с.8).
Отже, враховуючи, що позивач пропрацював у зоні відчуження менше 12 місяців підряд, пенсія йому має обчислюватись виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці роботи підряд у зоні відчуження, а саме за липень 1986 року.
Така заробітна плата позивачеві розрахована у довідці ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» №74 від 28.07.2015 року.
Зі змісту вказаної довідки вбачається, що розрахунок заробітної плати (грошового забезпечення) проводився на підставі постанови Ради Міністрів УРСР 10 червня 1986 року № 207-7 та постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що підставою для відмови відповідача у перерахунку пенсії позивача на підставі вказаної довідки слугувало твердження про те, що розрахунок заробітної плати за роботу в зоні відчуження, наведений у вказаній довідці, є невірним. Так, як зазначено в оскаржуваному рішенні про відмову у перерахунку пенсії, відсутні підстави для застосування годинної тарифної ставки 1,52 крб., оскільки ставка за посадою позивача слюсаря 5 розряду становить 0,67 крб.; відсутні підстави для застосування показників кратності до годинної тарифної ставки, підвищеної на 100%; безпідставно враховано одноразову премію у розмірі 200 крб. та не надано документів на підтвердження виділення Мінфіном СРСР і Держпланом СРСР та Міненерго СРСР коштів для виплати такої премії працівникам, які брали безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Крім того, в апеляційній скарзі відповідачем вказано на неправомірне застосування у довідці усередненого показника кратності, в той час як у довідці військової частини чітко вказано кількість днів, які позивач відпрацював у кожній зоні небезпеки.
Колегія суддів вважає такі твердження відповідача необґрунтованими та такими, що не є підставою для відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з огляду на таке.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» та листа Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769, Радою Міністрів СРСР знято гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс.
Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р. №207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16 грудня 1986 року №694-рс, від 06 січня 1988 р. №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.
Відповідно до п.1 постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади. Встановлені законодавством граничні розміри премій обчислювати виходячи з вказаних підвищених тарифних ставок (відрядних розцінок) і посадових окладів.
Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-РС «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» було дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за згодою з головою урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах у ІІІ зоні небезпеки, у 5-кратному розмірі порівняно з встановленими діючим законодавством нормами, по ІІ зоні у 4-кратному розмірі і в І зоні в 3-кратному розмірі.
Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 05.06.1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» встановлено, що за працівниками, направленими в порядку переводу для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища, зберігається середня заробітна плата. Встановлено, що оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій та першій зонах небезпеки, проводиться відповідно у чотирьох-, трьох- та двократному розмірах, понад середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки (окладу) встановленої за місцем роботи. Дозволено підприємствам, організаціям та установам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у вихідні та святкові дні з оплатою праці у подвійному розмірі.
Вказана постанова доведена до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів, республіканських комітетів, обласних і Київської міської ради професійних спілок постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 року № 207.
Таким чином, виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадиться з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, при цьому за працівником, який бере участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зберігається середня заробітна плата за місцем роботи.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що в період, коли позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і за який йому було взято заробітну плату для перерахунку пенсії липень 1986 року, вищезазначені нормативні акти набрали чинності і підлягали врахуванню під час обчислення заробітку позивача для обчислення пенсії.
Твердження відповідача про те, що після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу згідно постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Профспілок від 07.05.1986 року № 524-156, є необґрунтованими, оскільки розпорядження від 17.05.1986 року № 964 не містить застережень щодо застосування постанови № 524-156 від 07.05.1986 року.
Колегія суддів також вважає за необхідне відмітити, що необхідність врахування позивачеві 100% посадового окладу у відповідності до постанови ЦК КПРС, Президіума Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 07.05.1986 року за період з 08.06.1986 року по 03.08.1986 року прямо вказана у довідці військової частини 61606 від 04.09.1986 року (а.с.8).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» вірно визначена кратність із врахуванням розсекреченої постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року N207.
Фактична виплата позивачеві премії в розмірі 200 крб. підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної відомості Лубенського м`ясокомбінату за листопад 1986 року (а.с.9).
З приводу доводів відповідача про безпідставність застосування при перерахунку заробітної плати усередненого показника кратності 3,77, колегія суддів зазначає, що відповідно до вищезазначеної довідки військової частини 61606 від 04.09.1986 року ОСОБА_1 у липні 1986 року 10 днів працював у ІІІ зоні небезпеки та 21 день у ІІ зоні.
Таким чином, ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат» вірно обчислено усереднений показник кратності 3,77. До того ж, саме по собі застосування усередненого показника для обчислення заробітної плати за місяць (а не окремого обчислення заробітної плати з урахуванням показника кратності 3 - за 10 днів у ІІІ зоні небезпеки та з урахуванням показника кратності 4 за 21 день у ІІ зоні небезпеки) не вплинуло на загальний розмір заробітної плати, яка зазначена в довідці від 28.07.2015 року № 74.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що довідка № 74 від 28.05.2015 року, видана ВАТ «Лубенський м`ясокомбінат», містить вірний розрахунок заробітної плати позивача за період роботи у зоні відчуження і є належною підставою для перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечуючи проти позову, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, правомірність своїх дій щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі вищезазначеної довідки належним чином не довів.
Оскільки, вчиняючи оскаржувані дії та приймаючи рішення № 342 від 25.08.2016 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови позивачеві у перерахунку пенсії, скасування вищезазначеного рішення Лубенського об`єднаного УПФУ та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до довідки № 74 від 28.07.2015 року.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем при поданні апеляційної скарги не було сплачено судовий збір.
При відкритті провадження у справі за клопотанням відповідача сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною 2 наведеної статті (в редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484-VІІІ) розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення адміністративного суду встановлено на рівні 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою до адміністративного суду позову немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
Отже, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання Лубенським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області апеляційної скарги на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.11.2016 року по справі № 539/3232/16-а, становить 606,32 грн.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі (ч.2 ст.88 КАС України).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.
Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.11.2016р. по справі № 539/3232/16-а залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Полтавська область, м. Лубни, вул.. Шевченка, 8, ) на користь Державного бюджету України (отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк : ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 22.12.2016 р.