Справа № 675/2637/16-а
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2637/16-а
Провадження № 2-а/675/38/2016
У Х В А Л А

"22" грудня 2016 р. м.Ізяслав

Суддя Ізяславського районного суду Хмельницької області Король О.В., перевіривши виконання вимог статті 106 КАС України за позовною заявою ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій та рішень Замкової виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№58),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою про визнання неправомірними дій та рішень Замкової виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№58).

Відповідно до вимог статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Водночас, встановлено, що дана позовна заява подана з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Мінімальна заробітна плата з 01.01.2016 становить 1378,00 грн.

З матеріалів адміністративного позову встановлено, що позивач просить визнати неправомірними дії та рішення ЗВК №58.

Отже, позовна заява містить вимогу немайнового характеру.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що розмір судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати 551, 20 грн.

Таким чином, позивачу з врахуванням того, що ним заявлено до суду вимогу немайнового характеру слід сплатити судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Натомість, позивачем у прохальній частині позовної заяви предявлена вимога про звільнення від сплати судового збору у зв'язку з відсутністю достатніх доходів та неможливістю забезпечення роботою.

Питання вирішення зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат перебачено ст. 88 КАС України.

Так, ч.1 ст. 88 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Розглянувши подане позивачем клопотання, суддя дійшов висновку про відсутність станом на момент звернення, підстав для його задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову у звільненні від сплати судового збору враховано наступне.

Судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функцію. Компенсаційна функція полягає у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії. Превентивна функція полягає в попередженні необґрунтованих звернень до судів, у забезпеченні виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов'язків. Соціальна функція проявляється в тому, що судові витрати покликані забезпечити фактичну доступність до правосуддя

Європейський суд з прав людини у рішенні по "Справа "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)" від 19.06.2001 року окремо наголосив, що "характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено.

Проте Європейський суд з прав людини вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у справах (Рішення Європейського суду з прав людини "Справа Ейрі" від 09.10.1979 року).

Конституційний Суд України у рішенні "У справі за конституційним зверненням асоціації "Дім авторів музики в Україні" щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у взаємозв'язку з положеннями пункту "г" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права"" № 12-рп/2013 від 28.11.2013 року, вказав - гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року N R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Національним законодавством України, зазначене правове положення знайшло своє відображення в тому числі в ст. 8 Закону України "Про судовий збір", та вказаній вище ст. 88 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як вбачається з наведеної норми, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Вказану позицію підтримує і Пленум Вищого адміністративного суду України (Постанови від 05 лютого 2016 року від 23 січня 2015 року за № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір"").

Саме з цих підстав підлягає встановленню термін "майновий стан".

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Згідно ст. 145 Господарського кодексу України майновий стан суб'єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов'язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону.

З зазначених норм можна зробити висновок, що під поняттям "майновий стан" розуміється сукупність належних особі майнових прав та обов'язків.

У контексті відстрочення, розстрочення або звільнення сплати судового збору слід зазначити, що майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов'язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити його та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Враховуючи, що відстрочення, розстрочення або звільнення сплати судового збору допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу.

Слід зазначити, що доказами рівня майнового стану фізичної особи можуть бути наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового чи іншого компетентного контролюючого органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Суддя вказує на ту обставину, що лише у виняткових випадках можливо звільнити особу від сплати судового збору не порушуючи принципу юридичної рівноваги з врахованням скрутного матеріального становище викликане об'єктивними обставинами, що підтверджуються відповідними доказами.

При цьому, слід відмітити, що згідно з п. 17 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не повязаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, повязаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

Попри це, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин покладених в основу доводів про скрутне матеріальне становище, відсутність будь-яких доходів (майна), в тому числі відсутності на його особовому рахунку коштів, достатніх для сплати судового збору.

Слід відмітити, що одна констатація позивачем факту позбавлення його волі та перебування останнього у закладі виконання покарання не може свідчити про неможливість сплату відповідного розміру судового збору.

За таких обставин клопотання про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

На підставі викладеного, суддя дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам статті 106 КАС України, а тому підлягає залишенню без руху.

Позивачу недоліки позовної заяви слід усунути шляхом подання до суду оригіналу документу про сплату несплаченої суми судового збору в розмірі 551, 20 грн. або надання доказів звільнення від його сплати (довідки про суму коштів (їх відсутності) на особовому рахунку позивача).

Для усунення недоліків судом встановлюється строк до 10 січня 2017 року.

Керуючись частиною 1 статті 88, частиною 1 статті 108 КАС України, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судових витрат у справі відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень Замкової виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№58),- залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви - до 10 січня 2017 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулась з позовом.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Король О.В.