Справа № 826/5935/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

21 грудня 2016 року № 826/5935/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 в інтересах дитини-інваліда ОСОБА_2
до третя особавиконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області комунального підприємства «Ірпіньзеленбуд» Ірпінської міської ради Державної екологічної інспекції в Київській області товариство з обмеженою відповідальністю «Розбудова»
провизнання протиправними дій, визнання протиправним акту обстеження земельних насаджень від 07.07.2015 та зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва в інтересах дитини-інваліда ОСОБА_2 з позовом до виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, комунального підприємства «Ірпіньзеленбуд» Ірпінської міської ради, Державної екологічної інспекції в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Розбудова», в якому просить:

- визнати незаконними та такими, що стали підставою для незаконного знищення зелених насаджень, дії виконавчого комітету Ірпінської міської ради, комунального підприємства «Ірпіньзеленбуд», Державної екологічної інспекції в Київській області по утворенню та роботі комісії з обстеження зелених насаджень по АДРЕСА_1 в місті Ірпінь Київської області та дії щодо підписання акту обстеження зелених насаджень від 07.07.2015, складеного за результатами роботи комісії, призначеної рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 30.12.2013 №240, на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 місто Ірпінь Київської області, кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2;

- визнати таким, що не відповідає чинному законодавству акт обстеження земельних насаджень (дерев, чагарників, газонів, парків, лісопарків, насаджень, санітарно-захисних зон), що підлягають знесенню чи пересадженню у зв'язку із забудовою та впорядкуванням земельних площ на території місто Ірпінь по АДРЕСА_1 від 07.07.2015, складеного за результатами роботи комісії, призначеної рішенням виконкому комітету Ірпінської міської ради від 30.12.2013 №240, на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 місто Ірпінь Київської області, кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2;

- зобов'язати комунальне підприємство «Ірпіньзеленбуд» відновити зелені насадження на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в місті Ірпінь Київської області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачами під час підписання акту обстеження зелених насаджень не було перевірено факту надходження від товариства з обмеженою відповідальністю «Розбудова» заяви до компетентного органу, а саме: до Ірпінської міської ради - про обстеження та видалення земельних насаджень, не перевірено наявності рішення Ірпінської міської ради про надання такого, не перевірено наявності у встановленому законом порядку зареєстрованого права на земельну ділянку товариства з обмеженою відповідальністю «Розбудова» із цільовим призначенням «для забудови».

Представник виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що при утворенні та роботі комісії з обстеження зелених насаджень за адресою місто Ірпінь, АДРЕСА_1 виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинними на той момент законодавчими положеннями. Крім того, останнім наголошено, що вказаними діями прав позивача не порушено, а також зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Представником Державної екологічної інспекції в Київській області під час судового розгляду справи зазначено, що акт обстеження зелених насаджень не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України та не зумовлює виникнення будь-яких прав чи обов'язків, а тому його висновки не можуть бути предметом оскарження. У той же час, відповідачем зазначено про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановлений частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки оскаржуваний акт датований ще 07.07.2015.

Представник третьої особи в судовому засіданні також проти позову заперечив із посиланням на необґрунтованість позовних вимог.

Розгляд справи №826/5935/16 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Розбудова» звернулось до директора комунального підприємства «Ірпіньзеленбуд» ОСОБА_3 із заявою від 02.07.2015 за вих. №3, в якій просило провести обстеження зелених насаджень на земельних ділянках за кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_2.

На підставі викладеного, комісією, призначеною рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 30.12.2013 №240, у складі: голови ОСОБА_3 (директор комунального підприємства «Ірпіньзеленбуд» Ірпінської міської ради) та членів комісії ОСОБА_4 (головний фахівець з обстеження зелених насаджень комунального підприємства «Ірпіньзеленбуд»), ОСОБА_5 (заступника начальника відділу ЖКГ), представника Державної екологічної інспекції в Київській області за участю заявника товариства з обмеженою відповідальністю «Розбудова» з метою визначення відновної вартості за зелені насадження за адресою місто Ірпінь, АДРЕСА_1 встановлено наявність відповідних зелених насаджень за списком.

На підставі викладеного комісією складно акт від 07.07.2015 №92 обстеження зелених насаджень (дерев, чагарників, газонів, парків, лісопарків, насаджень, санітарно-захисних зон), що підлягають знесенню чи пересаджуванню у зв'язку із забудовою та впорядкуванням земельних площ на території міста Ірпеня по АДРЕСА_1.

Вважаючи дії зі складання вказаного акту протиправними, а його висновки безпідставними, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд одразу звертає увагу про необґрунтованість заявленого представниками відповідачів клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на порушення позивачем строків звернення до суду, враховуючи таке.

Згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до змісту позовних вимог, предметом оскарження у даній справі є дії відповідачів з утворення та роботи комісії з обстеження зелених насаджень по АДРЕСА_1 в місті Ірпінь Київської області, дії щодо підписання акту обстеження зелених насаджень від 07.07.2015, а також безпосередньо даний акт.

Так, оскаржуваний акт дійсно датований 07.07.2015. Разом з тим, у письмових поясненнях з приводу дотримання позивачем строків звернення до суду від 13.12.2016 представником позивача повідомлено, що змога оскаржити відповідний акт виникла у позивача лише після ознайомлення зі змістом останнього, факт чого вперше відбувся 02.02.2016. При цьому, лише за запитом позивача від 09.02.2016 було отримано відповідь та копії запитуваних документів, на підставі якого складено оскаржуваний акт. Відповідачами під час судового розгляду справи доказів на підтвердження іншого не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, з розглядуваними позовними вимогами позивач звернувся до суду 06.04.2016 (відповідно до відбитку поштового штемпелю на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява разом з доданими матеріалами), відтак, з урахуванням того, що ОСОБА_1, яка діє в інтересах дитини-інваліда ОСОБА_2, дізналась про оскаржуваний акт та, відповідно, факт його складення лише 02.02.2016, строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, у даному разі не порушено.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

У відповідності до частин першої-третьої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв.

Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об'єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об'єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

Видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Не потребує отримання дозволу (ордера) на видалення зелених насаджень виконання робіт на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відновна вартість сплачується до прийняття об'єкта в експлуатацію. Розмір відновної вартості видалених зелених насаджень зменшується на суму, передбачену в проектній документації на озеленення території.

На виконання вказаних положень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 №1045 затверджено Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах (надалі - Порядок №1045).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1045, видалення зелених насаджень здійснюється у разі будівництва об'єкта архітектури на підставі документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев, а також самосійних і порослевих дерев з діаметром кореневої шийки не більш як 5 сантиметрів; ліквідації аварійної ситуації на інженерних мережах населеного пункту; відновлення світлового режиму в житловому приміщенні, що затіняється деревами; проведення ремонтних та експлуатаційних робіт в охоронній зоні повітряних ліній електропередачі, на трансформаторній підстанції і розподільному пункті системи енергопостачання, мережі водо-, теплопостачання та водовідведення, телекомунікаційній і кабельній електромережі; досягнення деревом вікової межі; провадження господарської діяльності на території розсадників з вирощування декоративних дерев та кущів; ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації.

Приписами пункту 3 Порядку №1045 визначено, що видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється: за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - компетентний орган) на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7 - 10 цього Порядку); на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Видалення зелених насаджень на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів не потребує прийняття рішення компетентним органом.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1045, підставою для прийняття рішення компетентним органом є заява про видалення зелених насаджень, подана юридичною чи фізичною особою (далі - заявник).

Після надходження заяви компетентний орган утворює комісію з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості (далі - комісія), до складу якої входять представники заявника, власника земельної ділянки (користувача), компетентного органу, територіального органу Держекоінспекції, а у разі потреби - балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень.

Під час формування складу комісії компетентний орган протягом двох днів після надходження заяви надсилає запити до територіального органу Держекоінспекції, власника земельної ділянки (користувача), балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень, щодо можливості їх участі в роботі комісії.

Територіальний орган Держекоінспекції та заінтересовані організації у п'ятиденний строк після надходження запиту надсилають компетентному органу в письмовій формі повідомлення про включення свого представника до складу комісії.

Комісія у п'ятиденний строк після її затвердження визначає стан зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, і їх відновну вартість та складає акт обстеження тих насаджень, що підлягають видаленню (далі - акт), за формою, затвердженою Мінрегіоном.

Як було зазначено вище, товариство з обмеженою відповідальністю «Розбудова» звернулось до директора комунального підприємства «Ірпіньзеленбуд» ОСОБА_3 із заявою від 02.07.2015 за вих. №3, в якій просило провести обстеження зелених насаджень на земельних ділянках за кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_2. Створеною рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради комісією складено оскаржуваний акт.

При цьому, суд звертає увагу, що комунальне підприємство «Ірпіньзеленбуд» та Державна екологічна інспекція в Київській області не приймали рішень щодо створення даної комісії, а лише забезпечили участь своїх представників у роботі комісії на виконання вказаного рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради. Крім того, безпосередньо рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 30.12.2013 №240 не є предметом оскарження у даній справі, а тому останньому оцінка судом не надається.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені її права та охоронювані законом інтереси рішеннями, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, проте, ці рішення, дії чи бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

У свою чергу, за своєю правовою природою акти перевірки (обстежень) є носієм доказової інформації про виявлені суб'єктом владних повноважень фактичні обставини, на підставі яких у подальшому приймаються відповідні рішення або вчиняються дії.

Таким чином, суд вказує, що акт від 07.07.2015 №92 обстеження зелених насаджень (дерев, чагарників, газонів, парків, лісопарків, насаджень, санітарно-захисних зон), що підлягають знесенню чи пересаджуванню у зв'язку із забудовою та впорядкуванням земельних площ на території міста Ірпеня по АДРЕСА_1, та висновки, викладені у ньому, самі по собі, безпосередньо, так і дії чи бездіяльність щодо його складання, не породжують настання юридичних наслідків та не впливають на права чи обов'язки позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24.09.2013 року №21-255а13 (номер рішення в ЄДРСР 34180770) та від 10.09.2013 року №21-237а13 (номер рішення в ЄДРСР 33770792), в яких зазначено, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Також, слід зазначити, що позовні вимоги зобов'язального характеру, які мають похідний характер від розглянутих вище, щодо яких суд дійшов до висновку про відмову в їхньому задоволенні, з огляду на вказане, також задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене вище, суд вказує про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.