Справа № 425/2894/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Овчаренко О.Л.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року справа №425/2894/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 02 листопада 2016 року у справі № 425/2894/16-а за позовом ОСОБА_2 до Інспектора 1 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в містах Лисичанськ, Сєвєродонецьк та Рубіжне, рядового поліції ОСОБА_3 про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії інспектора 1 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в містах Лисичанськ, Сєвєродонецьк та Рубіжне, рядового поліції ОСОБА_3 зі складання постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №034406; скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно нього, ОСОБА_2, а справу закрити.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що спірною постановою відповідача його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП). За змістом спірної постанови він, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом 06.09.2016 о 10 год. 30 хв. в м. Рубіжне по вул. Мєндєлєєва, біля будинку №14 здійснив стоянку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території і безпосередньо в місці виїзду (1 м 70 см), чим порушив вимоги п.15.9 (и) Правил дорожнього руху України.

Вважає, таке рішення інспектора неправомірним з огляду на наступне.

Відповідач йому не представився, спілкувалась з ним, позивачем з приводу правопорушення інший поліцейський - дівчина, йому відповідачем не були розяснені його права та обовязки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Його клопотання щодо перевірки його усних пояснень залишились без уваги і не розглядались, і відповідно, докази не досліджувались. Незважаючи на його заперечення, інспектор без розгляду справи, з недотриманням його прав, негайно у патрульному автомобілі без його присутності склав спірну постанову. Відповідачем в порушення вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП не були встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Якщо ж поліцейський і встановив докази, які вказують на вчинення правопорушення, і посилається на них, водій має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. У разі відмови поліцейського надати водію для ознайомлення такий відеозапис, вважає, що такого доказу не існує. Окрім того, в позові зазначено, що зупинка на зазначеному у постанові місці була вимушеною, пов'язаною з технічною несправністю світлових приборів автомобіля - несподіваним виходом з ладу «стоп-сигналів», оскільки перед виїздом справність автомобілю позивачем було перевірено. Таке може бути наслідком створення аварійної ситуації. Неможливість зупинитися в іншому місці обумовлена тим, що далі по руху автомобіля місця для паркування не було. Така вимушена зупинка з порушенням правил є крайньою необхідністю, що вимагало від позивача з'ясування обставин виходу з ладу світлових приборів автомобіля. Його дії відповідали вимогам п.15.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) і за обставинами не суперечать п.п. 9.9,9.10, 9.11 ПДР України, оскільки ним негайно була ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

При цьому вважає, що слід врахувати, що у місці, де він зупинив свій автомобіль, дорога має односторонній рух і автомобіль за виїздом з кварталу не закриває огляд для водіїв, що виїжджають. Крім того, спірна постанова за своїм змістом та формою не відповідає встановленим вимогам у звязку з не заповненням відривного корінця - квитанції, що виключає можливість виконання адміністративного стягнення.

Також, в судовому засіданні суду першої інстанції позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, та додатково пояснив, що 06.09.2016 він рухався на своєму автомобілі в м. Рубіжне по вул. Мєндєлєєва, коли йому зателефонував його знайомий ОСОБА_4, який рухався на автомобілі позаду нього, і повідомив про те, що на автомобілі позивача не працюють «стоп-сигнали». Якщо в його автомобілі не працюють «стоп-сигнали», то не працюють і сигнали повороту. Тому він змушений був здійснити зупинку свого автомобіля в зазначеному в спірній постанові місці, оскільки більше ніде було зупинитись, бо далі в напрямку руху його автомобіля було припарковано багато транспортних засобів, а повернути, наприклад, у двір, він не міг, бо не працювали сигнали повороту. Не заперечує, що зупинив автомобіль в забороненому місці, але діяв в стані крайньої необхідності через несправність автомобіля, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Коли він зупинився, то висадив пасажира, який був в його автомобілі, і увімкнув світлову сигналізацію. Коли відповідач та його напарник підїхали до нього, то навіть не спитали, чому він її увімкнув. Він намагався пояснити відповідачу, чому зупинився саме в тому місці, але його ніхто не слухав. Коли вже вручили спірну постанову, то тільки тоді він прочитав свої права, а також йому надали бланк для надання письмових пояснень, який він так і не заповнив, бо це вже не мало ніякого сенсу, оскільки відносно нього вже була складена постанова. Коли приїхало керівництво відповідача, він продемонстрував несправності його автомобіля, і йому сказали, що візьмуть це до уваги. Вважає, що відповідачем було грубо порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки відповідач йому не представився, права йому не розяснив, його пояснення не вислухав, клопотання не розглянув, не зясував обставини, на які він посилався, заперечуючи проти вчинення ним адміністративного правопорушення, докази не дослідив.

Також, в судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав, просив його задовольнити, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково представник позивача суду пояснив, що відповідачем було грубо порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що виключає можливість обєктивного розгляду адміністративної справи та встановлення наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Відповідач не представився позивачу, не з'ясував обставини, на які посилався ОСОБА_2, не оголосив позивачу спірну постанову. Якби відповідач об'єктивно з дотриманням вимог ст.280 КУпАП розглянув справу про адміністративне правопорушення, то міг би прийти до висновку, що позивач діяв в стані крайньої необхідності. Зупинка автомобіля позивача в зазначеному в спірній постанові місці була вимушеною, бо під час руху автомобіля позивачем було зясовано, що «стоп - сигнали» автомобіля не працюють. Про це позивачу під час його руху на автомобілі повідомив по телефону його знайомий. Тому позивач вимушений був зупинити автомобіль для усунення небезпеки. Якби позивачу було роз'яснено його права як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, і дотримана процедура розгляду адміністративної справи, то можливо відповідач прийняв би інше рішення.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, пославшись на обставини, викладені ним в письмових запереченнях проти позову.

В обґрунтування таких заперечень відповідач посилається на те, що 06.09.2016 він під час несення служби з нагляду за дорожнім рухом та охорони громадського порядку в м. Рубіжне Луганської області разом з напарником - рядовим поліції ОСОБА_6, приблизно, о 10-30 год. при патрулюванні свого квадрату в місті Рубіжному по вулиці Мєндєлєєва біля будинку №14 виявив автомобіль НОМЕР_1, який здійснив зупинку на виїзді з прилеглої території, чим порушив п.15.9 (и) ПДР України. Водій знаходився за кермом автомобіля та розмовляв по телефону, аварійна світлова сигналізація увімкнута не була. Було прийнято рішення підїхати до даного автомобіля. Коли наблизились до автомобіля, водій ОСОБА_2 увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Підійшовши до даного транспортного засобу, вказали, що позивач порушує ПДР України, а саме: п.15.9 (и) ПДР України. Причину увімкнення аварійної світлової сигналізації та свою зупинку позивач обґрунтував тим, що висаджував пасажира. Весь цей час позивач розмовляв по мобільному телефону в особистих справах. Коли закінчив розмову по телефону, почав говорити, що при увімкненій аварійній світловій сигналізації він має право стояти з порушенням правил дорожнього руху. Позивача було повідомлено, що буде складено постанову за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та було розяснено йому права згідно ст.ст. 268, 307, 308 КУпАП. Дане порушення правил дорожнього руху було зафіксовано за допомогою фотозйомки та здійснено заміри за допомогою рулетки від центру заднього колеса автомобіля НОМЕР_1, показник склав 1,7 метри. В момент складання постанови ОСОБА_2 почав казати, що на його автомобілі не працює один з задніх габаритних ліхтарів, і що через цю технічну несправність він був вимушений зупинити свій автомобіль.

Згідно п.15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих правил. Але ОСОБА_2 не вживав ніяких заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а розмовляв по мобільному телефону, та в подальшому перепаркував свій автомобіль самостійно, що тільки підтверджує технічну справність автомобіля НОМЕР_1. Подія відбувалася в світлу пору доби, та згідно п.31.6 ПДР України рух автомобіля позивача не був заборонений. Згідно п.31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючи запобіжних заходів з виконанням вимог п.9.9 і 9.11 цих правил. З такою технічною несправністю можливо продовжувати рух до місця стоянки, щоб усунути несправність. У позивача ОСОБА_2 була можливість перепаркувати свій автомобіль так, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху.

Водій ОСОБА_2 отримав копію постанови за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1. ст. 122 КУпАП. Посилання позивача на те, що йому не було надано можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, безпідставні. Під час розгляду справи жодних клопотань про надання можливості скористатись допомогою адвоката від позивача не надходило. Окрім того, в позові позивач зазначив, що розгляд справи відбувся без підготовки. При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення були з'ясовані всі обставини, що мають значення для вирішення справи, ще до складання постанови. Чому позивач вважає інакше невідомо.

Додатково відповідач в суді першої інстанції пояснив, що, він не пропонував позивачу надати пояснення по суті правопорушення, оскільки ОСОБА_2 сам пояснив зупинку автомобіля тим, що висадив пасажира. Тільки згодом позивач став пояснювати, що в його машині несправні «стоп-сигнали». Він не запитував позивача, чому він увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Однак, ПДР України не передбачено увімкнення аварійної світлової сигналізації у разі несправності «стоп - сигналів». Він надав позивачу постанову для ознайомлення, а потім вручив її копію. Вважає, що в діях ОСОБА_2 в будь-якому разі мало місце порушення ПДР України, внаслідок чого ним і було складено спірну постанову.

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 02 листопада 2016 року у справі № 425/2894/16-а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 було порушено вимоги п. 15.9 (и) ПДР України, і в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 122 КУпАП, та відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, розмір накладеного на позивача адміністративного стягнення відповідає санкції ч.1 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем був повністю порушений, а висновок суду першої інстанції, що повне ігнорування відповідачем порядку провадження у справі про адміністративні правопорушення є лише недоліками, суперечить вимогам ч.3 ст. 2 КАС України та ч. 1,2 ст. 7 КУпАП.

Крім того, апелянт зауважує, що суд першої інстанції, встановлюючи порушення ним вимог ПДР України, фактично виконав обовязки відповідача, про що зазначивши у постанові про можливість доводити апелянту свою невинуватість в судовому засіданні.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Постановою інспектора 1 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне, рядовим поліції ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №034406 відносно ОСОБА_2 було застосовано адміністративне стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., в якій зазначено, що ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом FORD F250 номерний знак НОМЕР_2, 06.09.2016 о 10 год. 30 хв. в м. Рубіжне по вул. Мєндєлєєва біля буд.14 здійснив стоянку ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду (1м 70 см), чим порушив п.15.9 (и) ПДР України.

Постанова містить запис, здійснений ОСОБА_2, про те, що він не згоден з даною постановою (а.с.17).

З наданих суду відповідачем фотоматеріалів та відеозаписів подій, про які йдеться в спірній постанові, зроблених 06.09.2016 в м. Рубіжному по вул. Мєндєлєєва, за допомогою персональних відеореєстраторів, встановлених на одязі поліцейських, детально оглянутих в суді першої інстанції, вбачається, що позивач дійсно здійснив зупинку транспортного засобу FORD F250 номерний знак НОМЕР_2, в місті Рубіжне по вул. Мєндєлєєва біля будинку №14, ближче 10 м від виїзду з прилеглої території і безпосередньо в місці виїзду (а.с.18,19).

Місце, час, факт керування транспортним засобом марки FORD F250 номерний знак НОМЕР_2 та місце зупинки, яке зазначене в спірній постанові та відображено на наданих відповідачем фотоматеріалах та відеозапису, в суді не заперечувались.

Відповідно ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.15.9 (и) ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Як на одну з підстав для задоволення позовних вимог, позивач посилається на те, що зупинка його автомобіля в зазначеному в спірній постанові місці була вимушеною, вчиненою в стані крайньої необхідності, оскільки як виявилось під час руху, на автомобілі несподівано зламались «стоп-сигнали».

Допитаний судом першої інстанції за клопотанням позивача свідок ОСОБА_4 пояснив, що приблизно у вересні 2016 року він рухався на своєму автомобілі в м. Рубіжне по вул. Мєндєлєєва, коли побачив, що попереду його автомобіля рухається автомобіль під керуванням його знайомого ОСОБА_2 Коли автомобіль ОСОБА_2 загальмував перед світлофором, то свідок побачив, що «стоп-сигнали», встановлені на цьому автомобілі, не працюють. Він одразу зателефонував ОСОБА_2 і повідомив про таку несправність його транспортного засобу. Через декілька хвилин він підїхав до будинку №12 по вул. Мєндєлєєва, і побачив, що біля будинку №14 по цій же вулиці стоїть автомобіль ОСОБА_2 з ввімкненою аварійною світловою сигналізацією.

Згідно з п.15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 9.1 ПДР України, попереджувальними сигналами є: увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда.

Згідно п.п. «а», «в» п. 9.9 ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі; на механічному транспортному засобі, який рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонений цими Правилами.

Пункт 1.10 ПДР України містить визначення терміну «вимушена зупинка» - це припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, яка створюється вантажем, що перевозиться, станом водія (пасажира) або перешкодою в дорозі. Навмисна зупинка в місці, де це заборонено, в тому числі і з ввімкненням аварійної світлової сигналізації, є порушенням Правил.

Згідно п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених в п.31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів до їх усунення, а якщо цього зробити неможливо - рухатись як можна більш коротким шляхом до місця стоянки чи ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог п.9.9. та п.9.11 цих Правил.

Згідно п.31.6 ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: робоча гальмівна система чи рульове управління не дають можливості водію зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю; в темний час доби або в умовах недостатньої оглядовості не горять лампи фар або задніх габаритних ліхтарів; під час дощу або снігопаду не працює склоочищувач з боку розташування керма; пошкоджений тягово-зчіпний пристрій автопоїзду.

Згідно ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З аналізу вищевикладеної статті вбачається, що у разі крайньої необхідності відбувається зіткнення двох інтересів: загроза заподіяння шкоди одним охоронюваним законом інтересам усувається шляхом заподіяння шкоди, хоча й меншої, іншим.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Джерелами загрозливої небезпеки у разі крайньої необхідності, зокрема, можуть бути стихійні явища - повені, пожежі, землетруси тощо, дикі або домашні тварини.

Таким чином, небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одна з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов'язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.

Отже, з огляду на вищевикладене вбачається, що доводи позивача в обґрунтування вимушеної зупинки, вчиненої в стані крайньої необхідності, не узгоджуються з вимогами ст. 17 КУпАП, оскільки та обставина, що позивач здійснив зупинку вимушено через раптову несправність встановлених на його автомобілі «стоп-сигналів», не є такою, що перешкоджала позивачу після виявлення такої несправності продовжити рух та здійснити зупинку з урахуванням дорожніх знаків та правил зупинки, встановлених ПДР України.

Більше того, як вбачається з оглянутого в судовому засіданні відеозапису, сам позивач продемонстрував, що його автомобіль може продовжувати рух.

Окрім того, позивач як на одну з підстав для задоволення його позовних вимог посилається на те, що відповідачем було порушено порядок розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення, а саме: відповідач не представився, не розяснив йому права та обовязки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не розглянув клопотання щодо перевірки його усних пояснень, не дослідив доказів, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, склав спірну постанову без його присутності, тощо.

Так, відповідно до положень КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, винність певної особи в його вчиненні. Наявність події правопорушення та винність особи доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки.

Відповідачем під час розгляду відносно позивача справи про адміністративне правопорушення за допомогою рулетки було здійснено відповідні заміри та фотозйомку розташування автомобіля ОСОБА_2 відносно місця виїзду з прилеглої території, що позивачем не оспорювалось. Зазначене спростовує посилання позивача на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем не досліджувались докази та не були встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В той же час належних доказів на спростування вчинення ним адміністративного правопорушення позивач не надав ані під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем, ані під час розгляду даної справи в суді.

Крім того, в адміністративній справі міститься відеозапис, зроблений за допомогою персональних відеореєстраторів, встановлених на одязі поліцейських, який є належним доказом по справі, що містить об'єктивні фактичні дані та долучений до матеріалів справи правомірно, на законних підставах.

Згідно із ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно з Розділом ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, справа про адміністративне правопорушення розглядається, зокрема, за місцем його вчинення, на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП виноситься на місті вчинення адміністративного правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з Розділом ІV зазначеної Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови вручається під підпис. У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП). Постанова набирає законної сили після її вручення особі, або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідачем відбувся в присутності ОСОБА_2 на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Зокрема, з відеозапису вбачається, що відповідач повідомив ОСОБА_2 про вчинення ним порушення п. 15.9 (и) ПДР України, також про складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, про розмір адміністративного стягнення тощо.

Суд бере до уваги доводи позивача в тій частині, що відповідач, розпочинаючи розгляд справи про адміністративне правопорушення, не представився, що вбачається з наданого відповідачем відеозапису. Однак, з цього ж відеозапису вбачається, що позивачу представилась інспектор Булгакова Д.О., яка здійснювала патрулювання на службовому автомобілі разом з відповідачем ОСОБА_3, і повідомила позивачу про те, що ними здійснюється відеозапис.

Також, відповідачем було роз'яснено позивачу право на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, право на ознайомлення з матеріалами справи, що відображено на відеозапису.

Тому, колегія суддів частково погоджується з доводами позивача про не розяснення йому відповідачем прав відповідно до ст. 268 КУпАП, і при цьому зазначає наступне.

Колегія суддів не приймає ці доводи позивача як підставу для скасування оскаржуваної постанови, оскільки хоча частина цих прав й не була безпосередньо роз'яснена йому відповідачем, ці права все ж таки були реалізовані позивачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення та під час розгляду даної справи в суді.

Так, з відеозапису вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідачем, позивач вільно надавав пояснення, які вважав за потрібне надати, спочатку пояснив, що зупинився і висадив пасажира, через деякий час став висловлювати свої заперечення, пояснюючи, що зупинився з причини несправності встановлених на його автомобілі «стоп-сигналів». Також позивач висловлював незгоду з діями відповідача. При цьому, жодних перешкод робити це відповідач позивачу не створював. Будь-яких усних чи письмових клопотань про бажання звернутись за правовою допомогою, надати докази (окрім того, що позивач намагався продемонструвати несправність «стоп-сигналів» на його автомобілі, завівши двигун), тощо позивач не заявляв.

Під час розгляду даної справи в суді позивач скористався правовою допомогою, його представник був присутній в судовому засіданні, позивач мав час для ознайомлення з матеріалами справ та доказами, наданими відповідачем. Також у позивача була можливість реалізувати своє право надавати докази, заявляти клопотання. Так, стороною позивача було заявлено клопотання про виклик свідка, який був допитаний судом. При цьому, належних доказів на спростування вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке відповідачем було складено спірну постанову, стороною позивача суду надано не було.

Також, суд зазначає, що під час складення постанови відповідач знаходився біля службового автомобіля, поряд знаходився ОСОБА_2 Відповідач дійсно не оголошував позивачу в повному обсязі спірну постанову, але оголосив про розмір накладеного штрафу та розяснив право на оскарження постанови. Позивач ознайомився перед її підписанням зі змістом постанови, яка містить в тому числі і перелік прав та обовязків особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписав постанову, зробив запис про те, що не згодний з такою постановою, та отримав її копію на руки.

Що стосується посилань відповідача на те, що спірна постанова не відповідає встановленим вимогам, оскільки не заповнений відривний корінець - квитанція, що виключає виконання адміністративного стягнення, то вони не заслуговують на увагу і спростовуються копією постанови, наданою самим же позивачем (а.с.6), з якої вбачається, що квитанція про сплату штрафу до постанови серія АР №9034406 в цілому містить всі необхідні дані із зазначенням прізвища, імені та по-батькові позивача, розміру штрафу, банківських реквізитів для сплати штрафу.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доводи позивача, які полягають в тому, що внаслідок порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, спірна постанова підлягає скасуванню, оскільки в цілому оформлення відповідачем матеріалів про адміністративне правопорушення було проведено належно, у відповідності до вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року. А ті недоліки, які були допущені відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і про які вже було зазначено вище, за наявності наданих відповідачем належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, на переконання суду в даному випадку не є підставою для визнання дій відповідача щодо складення спірної постанови протиправними та скасування постанови.

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що з письмової відповіді начальника Управління патрульної поліції в містах Лисичанськ, Сєвєродонецьк та Рубіжне на імя ОСОБА_2 від 22.09.2016 вбачається, що факт порушень, допущених працівниками поліції, частково знайшов своє підтвердження, а саме: порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення згідно ст. 279 КУпАП в частині розяснення особі, яка бере участь у розгляду справи, її прав та обовязків. З інспекторами батальйону Управління була проведена профілактична бесіда, вони були суворо попереджені про недопустимість вчинення повторних дій в подальшому. Управлінням для працівників патрульної поліції були організовані та проведені лекційні заняття з питання забезпечення прав людини та дотримання порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення згідно ст. 279 КУпАП співробітниками патрульної поліції (а.с.24, 25). Із зазначеного вбачається, що звернення ОСОБА_2 не залишилось поза увагою, і керівництвом відповідача було вжито відповідних заходів реагування.

Таким чином, за встановлених при розгляді цієї справи обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_2 було порушено вимоги п.15.9 (и) ПДР України, і в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 122 КУпАП, та відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, розмір накладеного на позивача адміністративного стягнення відповідає санкції ч.1 ст. 122 КУпАП. Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправними дій відповідача зі складення спірної постанови протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 034406 від 06.09.2016 року стосовно ОСОБА_2, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 02 листопада 2016 року у справі № 425/2894/16-а за позовом ОСОБА_2 до Інспектора 1 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в містах Лисичанськ, Сєвєродонецьк та Рубіжне, рядового поліції ОСОБА_3 про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_7