Справа № 824/924/16-а
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
"20" грудня 2016 р. Справа № 824/924/16-а

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Суддя Остап'юк С.В.,
за участю секретаря Котик Д.М.,
представника Державної судової адміністрації України ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 окружного адміністративного суду, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України та Державна казначейська служба України про визнання протиправним рішення та зобовязання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
14.11.2016 ухвалою ОСОБА_3 окружного адміністративного суду за № 824/924/16-а відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 окружного адміністративного суду про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії.
18.11.2016 ухвалою ОСОБА_3 окружного адміністративного суду адміністративну справу № 824/924/16-а за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 окружного адміністративного суду про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії передано в порядку статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України на розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, яка надійшла 06.12.2016.
08.12.2016 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду вказану адміністративну справи призначено до судового розгляду та залучено Державну судову адміністрацію України та Державну казначейську службу України як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.09.2016 постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» за №1600-VIІІ, у звязку з поданням заяви про відставку позивача звільнено з посади судді Чернівецького окружного адміністративного суду та 03.10.2016 відраховано зі штату ОСОБА_3 окружного адміністративного суду. В жовтні 2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому вихідної допомоги у звязку з відставкою в розмірі 10 місячних суддівських винагород за останньою посадою, передбаченої законом на момент звільнення. Однак, рішенням відповідача позивачу відмовлено у виплаті такої допомоги, з тих підстав, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 (в редакції Закону №192- VIІІ від 12.02.2015), відповідно до якого була прийнята відставка позивача, не передбачена виплата суддям вихідної допомоги у звязку з відставкою в розмірі 10 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та просить стягнути з Державного бюджету України вказану вихідну допомогу в розмірі 282 750 гривень.
Позивач в судове засідання не зявився, суду направив клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин та без повідомлення ним про причини неприбуття, хоча був повідомленим належним чином про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання свого представника не направиа, правом подання письмового заперечення не скористався, а тому, у відповідності до положення частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу вирішено за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів.
Представник Державної судової адміністрації України в судовому засіданні проти позову заперечив.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника Державної судової адміністрації України, дослідивши докази, суд встановив наступне.
Позивач, після служби в збройних силах, трудову діяльність розпочав в органах внутрішніх справ, з 23.07.1982 до 04.11.2003.
Указом Президента України «Про призначення суддів» від 13.05.2004 ОСОБА_2 призначено на посаду судді Заставнівського районного суду Чернівецької області.
Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» за №1683-VI від 22.10.2009 ОСОБА_2 обрано на посаду судді Чернівецького окружного адміністративного суду безстроково.
22.09.2016 постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» за №1600-VIІІ, у звязку з поданням заяви про відставку звільнено ОСОБА_2 з посади судді Чернівецького окружного адміністративного суду у відставку.
03.10.2016 позивача відраховано зі штату ОСОБА_3 окружного адміністративного суду.
У відповідності до розрахунку стажу роботи судді, загальний стаж роботи позивача становить 35 років 8 місяців.
В жовтні 2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому вихідної неоподаткованої допомоги, передбаченої законом на момент звільнення.
ОСОБА_3 окружного адміністративного суду за №01-07/3806/2016 від 25.10.2016 повідомлено позивача про те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 (в редакції Закону №192- VIІІ від 12.02.2015), відповідно до якого була прийнята його відставка, не передбачена виплата суддям вихідної допомоги у звязку з відставкою в розмірі 10 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Згідно пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України (в редакції Закону чинного на момент звільнення позивача) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Відповідно до частини 1 статті 100 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за № 2453-VI від 07.07.2010 суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції (в редакції Закону до 01.04.2014).
У відповідності до статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону до 01.04.2014) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку (частина 1). Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням (частина 2). Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України (частина 3). Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення (частина 4).
Частиною 6 статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону до 01.04.2014) встановлено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.
У відповідності до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону до 01.04.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» за № 1166-VII від 27.03.2014 у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" статтю 136 виключено.
Судом встановлено, що рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конституційним Судом України не приймалося.
Згідно рішення Конституційного Суду України за № 1-рп/99 від 09.02.1999, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на нас прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (станом на 22.09.2016).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України за №10-рп/2013 від 19.11.2013 Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.
Суд зазначає, що визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги є звільнення у відставку, а не факт подання заяви про відставку.
Враховуючи те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, а не дата подання суддею заяви про відставку до Вищої ради юстиції України, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Крім того, Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» за №192-VIII від 12.02.2015 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» за № 2453-VI від 07.07.2010 викладено в новій редакції, який набрав чинності 28.03.2015.
Нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (викладеного у новій редакції) не передбачено виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку.
Законом України «Про судоустрій і статус суддів» за №1402-VIII від 02.06.2016 визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за № 2453-VI від 07.07.2010 (частина 2 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення).
Стаття 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за №1402-VIII від 02.06.2016 визначає звільнення судді з посади за його заявою про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
У відповідності до статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за №1402-VIII від 02.06.2016 Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку (частина 1). Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення (частина 4). За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку (частина 5).
У відповідності до статті 137 цього ж Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Згідно частини 1 статті 143 зазначеного Закону судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
За таких обставин, рішення ОСОБА_3 окружного адміністративного суду про відмову нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у звязку з відставкою в розмірі 10 місячних суддівських винагород за останньою посадою, є правомірним.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача необґрунтовані, а в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 окружного адміністративного суду, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України та Державна казначейська служба України про визнання протиправним рішення та зобовязання до вчинення дій, відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 26.12.2016.