Справа № 808/1698/16
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Прудивус О.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2016 рокусправа № 808/1698/16
приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети «Правда», 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 р. у справі №808/1698/16 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (далі відповідач), в якому просило стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році у розмірі 15 692 141,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що всупереч вимогам ст. 20 Закону України від 21.03.1991 року №875-ХІІ Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (далі Закон України від 21.03.1991 року №875-ХІІ) відповідачем не сплачується сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році у розмірі 15 692 141,95 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, що призвело до невірних висновків, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ч.8 ст.69 Господарського кодексу України та ст.ст.19,20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлюють обовязок, а не право відповідача щодо забезпечення визначеної законом кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

В судовому засіданні було зясовано та не спростовано відповідачем, що на підприємстві відповідача законодавчо було встановлено норматив з працевлаштування інвалідів у кількості 558 осіб, але згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, середньооблікова кількість інвалідів складає 414 осіб, що є меншим ніж встановлено нормативом, отже відповідач зобовязаний сплачувати в безумовному порядку адміністративно-господарські санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Судом першої інстанції було невірно визначено предмет позову, оскільки позивач просив не зобовязати підприємства виконати норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, а стягнути з підприємства адміністративно-господарські санкції.

Висновок щодо здійснення відповідачем усіх залежних він нього заходів щодо виконання нормативу та працевлаштування інвалідів є помилковим, оскільки звіти до центру зайнятості (щодо наявності вільних робочих місць) не можуть слугувати єдиним доказом забезпечення працевлаштування інвалідів.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2016 року Публічним акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" подано до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою №10-ПІ (річна), затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 р. № 42, згідно з яким середньооблікова кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідачем згідно з вимогами ст. 19 Закону України від 21.03.1991 року №875-ХІІ, склала 558 осіб (т.1, а.с. 5). При цьому, середньооблікова кількість штатних працівників, які працюють у відповідача та яким встановлена інвалідність, складає 414 осіб (т.1, а.с. 5).

На підставі Звіту позивач розрахував суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році, яку, на його переконання, необхідно стягнути з відповідача, у розмірі 15 692 141,95 грн., з яких: сума адміністративно-господарських санкцій 15 315 383,52 грн., пеня 376 758,43 грн. (т.1, а.с. 4).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 20 цього Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

В силу положень статті 238 Господарського кодексу України до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, за статтею 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Згідно статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України Про зайнятість населення, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року №316 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", який набрав чинності 12.07.2013 року, відповідно до якого форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. У розділі I форми відображаються основні дані про вакансії.

Частиною 3 статті 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні встановлено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що до обовязків підприємства повязаних з працевлаштуванням інвалідів входить не тільки створення робочих місць для інвалідів, але і інформування держави про наявність таких місць шляхом подання щорічної звітності до Фонду соціального захисту інвалідів та інформування про попит на робочу силу районного центру зайнятості.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Зазначена позиція також кореспондується з позицією Верховного Суду України, яка відображена у постанові від 28.05.2013 року по справі №21-386а12.

Із матеріалів справи вбачається, що 27.02.2015 року відповідачем на виконання Закону України від 21.03.1991 року №875-ХІІ було прийнято наказ № 264 Про бронювання робочих місць для працевлаштування інвалідів, яким заброньовано на 2015 рік 585 робочих місць в структурних підрозділах комбінату для працевлаштування інвалідів у відповідності до Додатку № 1 до цього наказу (т.1, а.с. 39-43).

У період з січня 2015 року по грудень 2015 року (05.01.2015 року, 02.02.2015 року, 02.03.2015 року, 01.04.2015 року, 05.05.2015 року, 03.06.2015 року, 02.07.2015 року, 20.07.2015 року, 03.08.2015 року, 19.08.2015 року, 02.09.2015 року, 28.09.2015 року, 05.10.2015 року, 19.10.2015 року, 28.10.2015 року, 03.11.2015 року, 18.11.2015 року, 02.12.2015 року, 22.12.2015 року) відповідач направляв відповідачу звіти за формою № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування осіб з інвалідністю із детальними характеристиками вакансій та вимог до претендентів (т.1, а.с. 1-85; т 3, а.с.145-233; т. 4, а.с.1-223).

Також, у зазначений період з метою забезпечення належного інформування центрів зайнятості та безпосередньо населення м.Запоріжжя про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів відповідач опубліковував відповідні оголошення та звернення у засобах масової інформації, а саме: у газетах Индустриальное ЗАПОРОЖЬЕ, ИЗ-ПАНОРАМА, Днепровский металлург (т.2, а.с.100-119); у всесвітній мережі Інтернет; по телебаченню (програма TV 5 INFO, що виходила в ефірі телеканалу ТВ-5 (т.5, а.с.86). Крім того, відповідач приймав участь у тематичних заходах, які проводились територіальними органами Державного центру зайнятості (т.2, а.с. 119-132).

Протягом 2015 року територіальними органами Державної служби зайнятості для працевлаштування відповідачу було направлено 204 особи-інваліда, що підтверджується корінцями направлення на працевлаштування та довідками до актів огляду медико-соціальною експертною комісією (т.1, а.с.49-250; т.2, а.с.1-99).

Як результат, із загальної кількості направлених осіб, які мають інвалідність, відповідач працевлаштував 84 особи, що підтверджується відповідними розпорядженнями про прийом на роботу; 120 осіб самостійно відмовились від працевлаштування або не зявились на підприємство, про що свідчать власноруч написані ними відмови на розпорядженнях про прийом на роботу. 15 осіб-інвалідів відповідач працевлаштував самостійно (т.2, а.с.180-230; т.3, а.с.1-119).

Вищевикладене свідчить про належне виконання відповідачем покладеного на нього законом обовязку щодо створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у кількості відповідно до нормативу, встановленого ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Випадків безпідставної відмови у працевлаштуванні інвалідів на заявлені вакансії з боку відповідача позивачем не наведено та судами не встановлено.

Отже, за умови виконання підприємством обовязку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, своєчасного інформування центру зайнятості про наявність вакантних посад, а також за відсутності даних про безпідставну відмову інваліду у прийнятті на роботу, не виникає підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що правові підстави для застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій відсутні, а тому позовні вимоги Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 р. у справі №808/1698/16 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_2