Справа № 820/808/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"20" грудня 2016 р. № 820/808/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

Суддів Зінченка А.В., Панченко О.В.

за участю секретаря судового засідання Хмелівська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Харківській області
про поновлення на посаді ,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України в Харківській області № 633 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ ; зобовязати ГУ НП в Харківській області працевлаштувати ОСОБА_1 на посаду рівнозначну займаній посаді до звільнення, виконуючим обовязки поліцейського та надати можливість пройти переатестацію; зобовязати МВС України працевлаштувати ОСОБА_1 до ГУ НП в Харківській області на посаду рівнозначну займаній посаді до звільнення, виконуючим обовязки поліцейського та надати можливість пройти переатестацію; стягнути з Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по день поновлення на роботі та моральну шкоду у розмірі 20 тис.грн.

У судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити пославшись на те, що при виданні оскаржуваного наказу відповідачем порушено вимоги чинного законодавства, в тому числі ст.ст.492, 184 КЗпП України, а отже наказ є таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідач, МВС України адміністративний позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, пославшись на те, що відповідно до перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» позивачка була попереджена про можливе звільнення через скорочення штатів в силу закону, перебування працівника міліції на лікарняному або у відпустці не є перешкодою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Представник відповідача, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області, в судовому засіданні адміністративний позов не визнав, просив у задоволенні вимог відмовити з тих підстав, що звільнення позивачки проведено у відповідності до вимог чинного законодавства: листом від 23.10.2015 року повідомлено про можливе вивільнення та запропоновано подати рапорт у випадку бажання продовжити службу. Крім того 05.11.2015 в телефонній бесіді з позивачкою її повторно було попереджено про можливе майбутнє звільнення у разі неподання рапорту, але враховуючи, що позивач не прибула на службу, ніяких рапортів щодо прийняття до Національної поліції не надала, вона була звільнена з органів внутрішніх справ України через скорочення штатів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент виникнення спірних правовідносин позивачка проходила службу в ОВС та обіймала посаду інспектора СОГП Червонозаводського РВ ОСОБА_2

Судовим розглядом встановлено, що позивачка є одинокою матірю, яка самостійно виховує дитину, яка має потребу в постійному домашньому догляді відповідно до довідки Харківської міської дитячої поліклініки №14 від 04.04.2016 року №72 (а.с.11), перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям відповідно до Закону України Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення від 09.06.2016 року №511 (а.с.64).

Наказом ГУ МВС України в Харківській області від 06.11.2015 року № 633 о/с «По особовому складу» згідно п.10,11 розділу ХІ Закону України « Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ позивачку з 06.11.2015 року звільнено у запас ЗС України за п.64 «г» (через скорочення штатів).

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови КМУ від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» з 07.11.2015 року ГУМВС України в Харківській області та всій його територіальні підрозділи знаходяться в стадії ліквідації, всі посади скорочені.

Повідомлення працівників органів внутрішніх справ про вивільнення відбулося на підставі п.8 Прикінцевих та перехідних положень закону України «Про Національну поліцію» (далі по тексту Закон № 580-VІІІ), яким визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Із долученого до матеріалів справи листа № 63/3466 від 30.10.2015 року, судом встановлено, що позивачка повідомлена про можливе вивільнення та необхідність подати рапорт. Проте доказів надання відповідного рапорту або будь-якої іншої заяви, яка б відображала намір позивачки продовжити службу в поліції, нею ані до органів поліції ані в судове засідання не надано.

Відповідно до п. п. 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Судовим розглядом встановлено, що станом на 06.11.2015 року позивачка не подала рапорт чи заяву про бажання проходити службу в Національній поліції, а також не прибула до УМВС для вирішення питання щодо її подальшого працевлаштування, внаслідок чого наказом ГУ МВС України в Харківській області від 06.11.2015 року № 633 о/с позивачку звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «Г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України.

Вказаний наказ направлений на адресу позивачки супровідним листом від 09.12.2015 року № 7/536 та запропоновано прибути до УКЗ ГУ для проведення повного розрахунку, отримання трудової книжки та подачі декларації відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 184 КЗпП України звільнення, зокрема, вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов'язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої статті 232 КЗпП обов'язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі. Оскільки згідно зі статтею 235 зазначеного Кодексу підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, то у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов'язку по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом 2 статті 36 КЗпП, зокрема вагітної жінки, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов'язання по працевлаштуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі №21-303а13.

Проте суд зазначає, що на момент звільнення позивачка не перебувала в трудових відносинах з ГУ НП в Харківській області або МВС України, а отже вимога про зобовязання працевлаштувати ОСОБА_1 до ГУ НП в Харківській області на посаду рівнозначну займаній посаді до звільнення, виконуючим обовязки поліцейського та надати можливість пройти переатестацію є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявлена до неналежного відповідача.

Оскільки позовні вимоги про зобов'язання працевлаштувати позивачку на посаду рівнозначну займаній посаді до звільнення, виконуючим обовязки поліцейського та надати можливість пройти переатестацію є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ГУ МВС України в Харківській області від 06.11.2015 року №633 о/с в частині звільнення позивача, яка визнана судом необґрунтованою та підстави для задоволення якої у суду відсутні, вони також не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по день поновлення на посаді, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджено, що на момент звільнення позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Частиною шостою статті 179 КЗпП та пунктом 3 статті 25 Закону України "Про відпустки" визначено, що у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов'язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Виплата матеріальне забезпечення дітей інвалідів здійснюється відповідно до вимог Законів України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам»

Згідно з пунктом 3.6.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499, особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується. Таким особам призначається державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно із Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Вказане свідчить про відсутність факту вимушеного прогулу та безпідставність вимоги про його оплату, а отже дана позовна вимоги задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги про виплату моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачкою під час розгляду справи не зазначено, в чому безпосередньо полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Оскільки в судовому засіданні позивачка не довела наявності моральних страждань, як передумови стягнення компенсаційних виплати, а отже в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем в судовому засіданні доведено, що при прийнятті оскаржуваного наказу він діяв у спосіб, визначений діючим законодавством, а отже є такими, що не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Харківській області про поновлення на посаді відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо субєкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 23 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Спірідонов М.О.

Судді Зінченко А.В.

ОСОБА_3