Справа № 635/8748/16-а
Суддя: Панас Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/8748/16-а
Провадження №2-а/635/197/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2016 року о 15 годині 00 хвилин Суддя Харківського районного суду Харківської області Панас Н.Л., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області про скасування рішення суб'єкта владних повноважень та спонукання до вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області, в якому просить визнати протиправним рішення Харківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 11 листопада 2016 року №851585 щодо відмови в переведенні її з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника та зобов'язати Харківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області перевести її з 02 листопада 2016 року з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника - ОСОБА_2, який помер 29 червня 2000 року, відповідно до довідки Прокуратури Харківської області від 13 вересня 2016 року №18-655 "Про заробіток для обчислення пенсії".
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебуває на обліку в Харківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ч.3 ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". 10 липня 1984 року уклала шлюб з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії II ВЛ №425507 від 10 липня 1984 року виданого Будянською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №36. ОСОБА_2 був працівником органів прокуратури. 31 серпня 2001 року був звільнений з займаної посади та з органів прокуратури Харківської області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" (ст.38 Кодекс законів про працю України) та йому була призначена пенсія відповідно до ЗУ "Про прокуратуру", що підтверджується його трудовою книжкою та довідкою №18-665 від 13 вересня 2016 року виданою прокуратурою Харківської області. 29 червня 2006 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №079940, виданим Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №135. 11 листопада 2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до частини 19 статті 86 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року. Але відповідач своїм рішенням №851585 від 11 листопада 2016 року відмовив їй в проведенні такого перерахунку, тому вважає таке рішення протиправним та таким, що не відповідає нормам законодавства.
Відповідач - Харківське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Харківської області у встановлений строк надав суду заперечення на адміністративний позов, де просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначив про наступне. З листопада 1991 року питання пенсійного забезпечення осіб, які займали прокурорську посади врегульовуються Законом України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року. Згідно з пунктом 5 "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, від 02.03.2015 року №213 передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про прокуратуру" та інших Законів. Враховуючи вищевикладені норми, можна зробити висновок, що з 01 червня 2015 року пенсії повинні призначатися на загальних умовах. 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII. Підпунктом 1 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що у зв'язку з набранням чинності вищевказаного Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" №1789, за винятком частини третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру". Оскільки годувальник ОСОБА_2 помер 29 червня 2006 року, тобто до вступу в дію Закону України "Про прокуратуру" №1697 від 14 жовтня 2014 року, а закон відповідно до якого йому було призначено пенсію, втратив чинність, вважає, що позивач не має права на отримання пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про прокуратуру" №1697. А тому вважає, що підстав для задоволення позову не має.
Згідно зі ст.183-2 КАС України даний позов підлягає розгляду та вирішенню у порядку скороченого провадження. При цьому суд відзначає, що оскільки матеріали справи містять докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі документів.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.
Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка, чи вчинені дії суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
У відповідності до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.
Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно із положеннями абзацу 22 ст.1 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії - це щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім"ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.9 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв"язку із втратою годувальника.
Умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника передбачені статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-1У від 09.07.2003 року, у частині 2 якої встановлено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; діти, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.
Відповідно до ч.3 ст.36 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.
Згідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.
Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку в Харківському об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Харківської області з 01 жовтня 2016 року та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ч.3 ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
10 липня 1984 року уклала шлюб з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії II ВЛ №425507 від 10 липня 1984 року, виданого Будянською сільською радою Харківського району Харківської області, актовий запис №36.
Як вбачається з трудової книжки від 23 серпня 1964 року ОСОБА_2 працював в прокуратурі Харківської області. 31 серпня 2001 року був звільнений з займаної посади та з органів прокуратури Харківської області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" (ст.38 Кодекс законів про працю України).
29 червня 2006 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №079940, виданого Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №135.
З довідки №3129/02-31 від 26 серпня 2016 року голови Височанської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_3 вбачається, що відповідно до відомостей, які викладені в будинковій книзі, на день смерті - 29 червня 2006 року, ОСОБА_2 був зареєстрований та мешкав за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Високий, вул.Українська, 3 "а"/22 та вів спільне господарство зі своєю дружиною, ОСОБА_1 - позивачем по справі.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно положень статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Непрацездатними членами сім'ї також вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами.
02 листопада 2016 року позивач звернулася до Харківському об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Харківської області з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до частини 19 статті 86 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності з 15 липня 2015 року.
Рішенням №851585 від 11 листопада 2016 року заступника начальника Харківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника згідно з заявою від 02 листопада 2016 року.

Судом встановлено, що позивач перебувала на утриманні свого чоловіка, вона досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто є непрацездатною, а тому має право отримання пенсії по втраті годувальника у зв'язку зі смертю чоловіка.

Судом встановлено, що позивачу призначено пенсію за віком, вона реалізувала у встановленому законом порядку своє право на звернення до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, а саме: її чоловіка, який отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та факт смерті годувальника підтверджено позивачем відповідними доказами, при цьому позивачем було надано всі документи, необхідні для переведення на вказаний вид пенсії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Натомість з 15.07.2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року, яким врегульовано питання пенсійного забезпечення та призначення пенсій працівникам прокуратури, а саме статтею 86 зазначеного Закону.

Таким чином, суд зазначає, що норми щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури за Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року не могли бути скасовані пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", оскільки норми Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури набрали чинності 15.07.2015 року, тобто після 01.06.2015 року.

На підставі вищевикладеного, позивач має право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, як дружина, яка перебувала на утриманні свого чоловіка та сама отримує пенсію.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 551 гривні 20 копійок, суд стягує на користь позивача з Харківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі ст.46 Конституції України, ст.ст.9, 10, 36, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст.2, 11, 17, 71, 158-163, 167, 183-2,186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Харківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 11 листопада 2016 року №851585 щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до частини 19 статті 86 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Зобов'язати Харківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області перевести ОСОБА_1 з 02 листопада 2016 року з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника - чоловіка ОСОБА_2, який помер 29 червня 2006 року, відповідно до довідки Прокуратури Харківської області від 13 вересня 2016 року №18-665 "Про заробіток для обчислення пенсії".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Харківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, розташованого за адресою: м.Харків, вул.Євгена Котляра, 4 () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн.20 коп.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 КАС України, і може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 КАС України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя Н.Л.Панас