Справа № 810/3564/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року 810/3564/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Білоцерківська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 25000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем рахується податкова заборгованість з транспортного податку з фізичних осіб. Зазначає, що заборгованість виникла внаслідок прийнятого податкового повідомлення рішення. У зв'язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку податкового боргу позивач звернувся з позовом до суду.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що статтею 267 Податкового кодексу України передбачено обов'язок власників транспортних засобів, які використовують легковий автомобіль до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., сплатити транспортний податок у розмірі 25000,00 грн. Відповідач вважає, що належний йому автомобіль не є обєктом оподаткування у 2016 році, оскільки його середньо ринкова вартість нижча ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Крім того, відповідач зазначає, що він не отримував податкове повідомлення-рішення по транспортному податку форми "Ф" від 10.09.2015 №69-02-17 та податкову вимогу форми "Ф" №26/23-101 від 27.01.2016, оскільки направлення податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги листами з повідомленням про вручення не є підтвердженням належного отримання ним вказаних документів. За таких обставин та на відсутність у позивача будь-яких доказів того, що належний йому автомобіль є обєктом оподаткування у 2015 році в розумінні ст.267.2 ПК України, відповідача вважає, що нарахований транспортний податок за 2015 року та як наслідок виникнення податкового боргу з транспортного податку у розмірі 25000 грн. є незаконним.

В судове засідання, представник відповідача не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, податковий борг відповідача виник внаслідок несплати транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. нарахованого згідно з податковим повідомленням рішенням від 10.09.2015 №69-02-17. Оскільки відповідачем податкове повідомлення-рішення в адміністративному та судовому порядку не оскаржено, а узгоджене податкове зобовязання не погашено, то податковим органом виставлено податкову вимогу форми "Ф" №26-23/101 від 27.01.2016 на загальну суму податкового боргу за узгодженим податковим зобовязанням в сумі 25000 грн.

Згідно з довідкою Білоцерківської ОДПІ від 26.10.2016 №11347/10/23-о станом на 26.10.2016 відповідач має податковий борг з транспортного податку в сумі 25000 грн.

Крім того, наявність у відповідача податкового боргу з транспортного податку підтверджується витягом із зворотного боку картки особового рахунку платника податків.

Надаючи праву оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до п.8.1 ст.8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

Відповідно пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за ПК України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок ( і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Тобто, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Відповідно до Рішення №1395-70-VІ Білоцерківської міської ради Київської області від 22.01.2015 року транспортний податок був затверджений Білоцерківською міською радою Київської області лише 22.01.2015 року, тобто він був оприлюднений після 15 липня 2014 року, та він не може бути визнаний обов'язковим до сплати принаймні в 2015 році.

У той же час, пунктом 12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України надалі встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У свою чергу, принцип стабільності закріплений у пп.4.1.9 п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу. Так, згідно вказаної норми зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до пп.267.1.1 п.267.1. ст.267 Податкового кодексу України, визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

У спірних правовідносинах суд застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд дійшов висновку, що підстав для нарахування та стягнення з відповідача податкового боргу у податкового органу в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 69-71, 94, 128 157-163, 167, 254, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.