Справа № 820/5481/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"22" грудня 2016 р. № 820/5481/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

Суддів Зінченка А.В., Панченко О.В.

за участю секретаря судового засідання Хмелівська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ОСОБА_2
до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області
про скасування рішення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, у якому просить суд скасувати рішення Державної міграційної служби України від 23.09.2016 року № 49-16; скасувати наказ ГУДМС України в харківській області від 18.08.2016 року № 124 про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобовязати ГУ ДМС в харківській області прийняти рішення про прийняття заяви про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту від ОСОБА_1 ОСОБА_2.

У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, зазначивши, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідачами не взято до уваги того факту, що позивач не видає себе за іншу особу, що йому раніше не відмовляли у визнанні біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту та не враховано інформації по країні походження, яка підтверджує небезпеку, на яку він буде наражатися, у випадку повернення до країни походження.

Представник відповідача, ДМС України, у судовому засіданні адміністративний позов не визнав, просив у задоволенні вимог позивача відмовити з тих підстав, що при дослідженні документів заявника встановлені суттєві розбіжності у відомостях, які ідентифікують особу, що дає підстави вважати, що заявник намагався видати себе за іншу особу для досягнення особистих цілей з метою легалізації на території України.

Відповідач, ГУ ДМС України в Харківській області в судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.ст.35,128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що заявник прибув на територію України з метою навчання у Харківському національному університеті ім. В.Н. Каразіна, проте наказом від 08.07.2016 року № 2301-3/8383 його відраховано з університету.

З метою легалізації та продовження навчання позивач 18.08.2016 року звернувся до ГУ ДМС в Харківській області із заявою про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду документів позивачеві рішенням від 18.08.2016 року № 124 відмовлено у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з підстав визначених ч.6 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Не погодившись з вказаним рішенням позивач оскаржив його до ДМС України, за результатами розгляду скарги рішення ГУ ДМС в Харківській області залишено без змін, а скарга без задоволення ( рішення ДМС України від 23.09.2016 року № 49-16

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідачів на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Правовідносини з приводу визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, унормовані Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" під біженцем розуміється особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань (п.1 ч.1 ст.1); під особою, яка потребує додаткового захисту, розуміється особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання (п.13 ч.1 ст.1); під особою, яка потребує тимчасового захисту, розуміються іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають на території країни, що має спільний кордон з Україною, які масово вимушені шукати захисту в Україні внаслідок зовнішньої агресії, іноземної окупації, громадянської війни, зіткнень на етнічній основі, природних чи техногенних катастроф або інших подій, що порушують громадський порядок у певній частині або на всій території країни походження (п.14 ч.1 ст.1).

Частиною п'ятою статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", визначено підстави, умови й порядок звернення іноземця та особи без громадянства до відповідного центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту із заявами про визнання їх біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до закінчення строку дії дозволу перебування в Україні, у разі їх законного перебування в Україні.

Відповідно до частини шостої статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту може прийняти рішення про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Тобто, вказана норма встановлює вичерпний перелік підстав за яких центральний орган виконавчої влади може відмовити у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до пп. «а» п.2.1. р.2 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС від 07.09.2011 року № 649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом, в т.ч.: а) встановлює особу заявника; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Із дослідженої в судовому засіданні особової справи позивача (а.с.30-53), судом встановлено, що в національному паспорті ОСОБА_3 серія G № 2384605, виданого у м. Багдад 16.10.2008 року, строком дії до 15.10.2016 року прізвище заявника визначено як ОСОБА_1, імя ОСОБА_1, імя батька ОСОБА_2 (а. с 110); згідно копії анкети особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту (а.с.34) прізвище заявника ОСОБА_4, імя - ОСОБА_4 Хазим, по батькові ОСОБА_2 ОСОБА_4; згідно копії посвідчення особи № 00053708, виданого Генеральним управлінням з питань громадянства МВС ОСОБА_3 16.09.2010 року, прізвище позивача зазначено як Аль-Маамурі; згідно копії запису 1957, виданого Генеральним управлінням громадянства МВС ОСОБА_3 20.09.2010 року прізвище позивача : Аль-Мамурі; згідно відомостей диплому спеціаліста СІ6 № 113056, виданого Харківським національним університетом ім.. ОСОБА_5 на імя позивача 15.07.2016 року та додатком до нього № 2535461 від 15.07.2016 року прізвище заявника : ОСОБА_4, імя та по батькові ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_4 (а.с.52).

Суд також звертає увагу на те, що згідно з частиною 1 статті 5 Закону "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Із дослідженої в судовому засіданні анкети заявника (а.с.37) судом встановлено, що перебуваючи на території України з 03.09.2012 року, позивач вперше звернувся до міграційної служби лише 18.08.2016 року.

Враховуючи означені вище суттєві розбіжності у ідентифікаційних даних позивача та недотримання строків звернення із відповідної заявою, суд приходить до висновку, що у відповідача були наявні підстави для прийняття рішення від 18.08.2016 року № 124.

Оскільки позовні вимоги про скасування рішення Державної міграційної служби України від 23.09.2016 року № 49-16 та зобовязання ГУ ДМС в Харківській області прийняти рішення про прийняття заяви про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту від ОСОБА_1 ОСОБА_2 є похідними від вимоги про скасування наказу від 18.08.2016 року № 124, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 9, 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки в судовому засіданні відповідачем доведено суду правомірність винесення оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо субєкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 23 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Спірідонов М.О.

Судді Панченко О.В.

ОСОБА_6