Справа № 686/14176/16-а
Суддя: Колієв С. А.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа 2-а/686/410/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання неправомірними дії та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом в якому зазначив, що він отримувала пенсію за віком. У 1994 року в звязку з переїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю виплата пенсії була припинена. Проте, з прийняттям рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року №25- рп/2009, вважає, що має беззаперечне право на поновлення належних йому пенсійних виплат. У травні 2016 року через свого представника він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив поновити виплату йому пенсії. 27.05.2016 року від відповідача він отримав відповідь на його звернення в якій йому було повідомлено про відмову у поновленні виплати пенсії. Вказана відмова було обґрунтована тим, що він постійно не проживає на території України, відсутні документи, які б посвідчували його громадянство України та постійне місце реєстрації на території України. Вважає таку відмову відповідача протиправною. За таких обставин просив визнати незаконними дії УПФУ у м. Хмельницькому стосовно відмови у поновленні виплати йому пенсії та зобовязати відповідача поновити йому нарахування та виплату призначеної пенсії.

В судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів ля призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсій передбачено надання документів про місце проживання (реєстрації) особи (паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування). Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне місце проживання. Згідно положень ст..51 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» під час перебування особи за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Оскільки позивач постійно проживає за межами України, відсутні документи про українське громадянство та відсутні документи про постійне місце реєстрації на території України, підстав для поновлення виплати йому пенсії не має.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином України, що підтверджується закордонним паспортом громадянина України.

13 грудня 1993 року розпорядженням відділу соціального забезпечення Хмельницького міськвиконкому №17 ОСОБА_1 була призначена та виплачувалася пенсія за віком.

01 березня 1994 року виплата пенсії позивачу була припинена у звязку з виїздом останнього за кордон - до країни Ізраїль.

Вказані обставини підтверджені матеріалами пенсійної справи №039583, яка зберігається в архіві Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради.

19 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ у м. Хмельницькому із заявою в якій просив поновити виплату призначеної йому пенсії.

Листом УПФУ у м. Хмельницькому №254/К-12 від 27.05.2016 року позивачу було відмовлено у поновлені виплати пенсії з посиланням на те, що останній проживає за межами території України, постійного місця реєстрації проживання в Україні не має, документів, які б посвідчували громадянство України не має; а також на відсутність міжнародного договору з країною Ізраїль (країною в якій позивач постійно проживає) в сфері соціального забезпечення громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Позивач є громадянином України і у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про громадянство України» якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Отже, безумовним правом ОСОБА_1 є право на соціальний захист, а саме на призначення та виплату їй пенсії за віком, а відповідно обов'язком України є, зокрема, соціальний захист своїх громадян, які перебувають за її межами, у тому числі й на призначення та виплату пенсії, а тому суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до правильного висновку, що позивач має право на поновлення йому пенсії за віком.

Частиною 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Також і в п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій), затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 р. № 13-1) зазначено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2016 року позивачем подано до відповідача заяву в яких останній просив поновити йому виплату пенсії за віком, виплату якої було припинено внаслідок виїзду на постійне місце проживання за кордон у зв'язку з ухваленням рішення Конституційного Суду України №25рп/2009 від 07.10.2009 року.

Відповідно до ч.2 ст.92 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла на час припинення виплати позивачу пенсії) пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, (друге речення) ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": виплата пенсії припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Винятки були встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (ч. 2 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення"). При цьому держава визначила відповідний механізм виплати таких пенсій (Постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн» від 06.04.1993 № 258).

Однак, Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р. не виплата пенсій громадянам України, які виїхали з України, визнано неконституційним, Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ, у зв'язку з чим застосуванню не підлягають.

Відповідно до п.3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. вказаними нормами Закону (ст. 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У Рішенні Конституційним Судом зазначено, - що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно вад того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Отже, з огляду наведеного, відповідач неправомірно відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії.

В Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р. зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-VI держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи на її межами.

В той же час, вирішуючи питання про межі судового захисту прав позивача, суд зазначає, що з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 р., виникли підстави для поновлення виплат пенсії громадянам України, які проживають за її межами.

В постанові від 12.05.2015р. по справі № 21-180а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон."

Частиною 2 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

З наведеного вбачається, що умови для поновлення виплати пенсії позивачу виникли у відповідача після прийняття рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, тому відповідач мав поновити виплату пенсії позивачу упродовж 10 днів.

Натомість, у спірних правовідносинах порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, як раз і полягає в тому, що відповідач не відновив виплату пенсії, а на звернення позивача у травні 2016 року безпідставно відмовив у її поновленні.

Наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє обов'язку позивача щодо захисту свого права. Отже, враховуючи прийняття Рішення № 25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак, і розпочався строк звернення до суду.

Згідно з ч.2ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин позивачу повинна бути відновлена нарахування та виплати пенсії з 13 січня 2016 року (в межах шестимісячного строку, визначеного ст..99 КАС України з урахуванням строку звернення позивача до суду з вказаним позовом).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 159, 160 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13 січня 2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або за відсутності особи, яка брала учать але не була присутня при її проголошенні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: