Справа № 804/15826/15
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АДІОНІС,
до Лівобережної об'єднаної державної інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області,
про визнання дій протиправними.
Обставини справи: 20.11.2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю АДІОНІС до Лівобережної об'єднаної державної інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд визнати протиправними дії Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ АДІОНІС з податку на додану вартість за липень 2015 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Лівобережна об'єднана державна інспекція м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області безпідставно повідомила позивача, що декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року не прийнято у звязку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю АДІОНІС не було платником ПДВ на дату подання звіту.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 року зупинено провадження у справі до набрання рішенням законної сили в адміністративній справі № 804/7804/15.
Представник позивача до суду не прибув, надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, в якому просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову. Зазначив, що декларація за липень не була прийнята, оскільки електронною системою оброблення звітності не отримано підтвердження ТОВ Адіоніс як платника ПДВ у звітному періоді, що по суті є відмовою в прийняті такої декларації. На думку відповідача, така позиція заснована на порушенні при заповнені ТОВ Адіоніс вимог ст.ст. 48, 49 ПК України. Також, з посиланням на п. 49.17 ст. 49 ПК України, зауважив, що квитанція № 1 від 10.08.2015 року, тобто відмова у прийняті спірної декларації надана не Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська. Тобто, на думку відповідача, Лівобережна ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області особисто не відмовляла в прийнятті податкової звітності, а тому не вчиняла будь-яких протиправних дій щодо позивача.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 КАС України, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження відповідно до положень ч.6 зазначеної норми.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд -
Товариство з обмеженою відповідальністю АДІОНІС зареєстроване як юридична особа та знаходиться на податковому обліку у Лівобережній ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Згідно із договором орган ДПС зобов'язаний забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді та їх комп'ютерну обробку, забезпечити направлення квитанцій на електронну адресу платника податків.
10.08.2015 року позивач направив до Лівобережної об'єднаної державної інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області засобами електронного звязку податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2016 року, однак, декларацію не було прийнято, що підтверджується квитанцією №1, в якій зазначено, що декларація не прийнята, у звязку з тим, що ТОВ АДІОНІС не було платником ПДВ на дату подання звітності.
Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було оскаржено до суду рішення ДПІ від 29.05.2015 року №293 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивача.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року у справі №804/7804/15 визнано протиправним та скасовано рішення Лівобережної об'єднаної державної інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №293 від 29.05.2015р. про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 у справі №804/7804/15 залишено без змін.
За вкладених обставин, суд зазначає, що, враховуючи приписи ст.254 КАС України, судове рішення у справі №804/7804/15 набрало законної сили 06.07.2016 року.
Відповідно до п.5.10 Положень про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.14 №1130, підставою для внесення до Реєстру платників ПДВ змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за ініціативою контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ; рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.
Суд зазначає, що відповідно до п.49.3. ст.49 ПКУ податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Згідно з пп.49.11.1 п. 49.11 ст.49 у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, а саме у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.
Наведені приписи узгоджуються з приписами п.49.15. ст.49 ПКУ, відповідно до яких податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання податковим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.
Положеннями п.48.3 ст.48 ПКУ визначено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
За змістом п.48.4. ст.48 ПКУ в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Окремо суд зауважує, що законодавець не пов'язує право контролюючого органу відмовити платнику податку на додану вартість у прийнятті декларації з ПДВ з датою поновлення платника податку в Реєстрі платників податків на додану вартість в разі визнання судовим рішенням протиправним рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що надіслана позивачем до ДПІ в електронній формі податкова декларація з ПДВ за липень 2015р., доставлена до центрального рівня ДФС України 10.08.2015 року, відповідає вимогам, встановленим в п.48.3 та п.48.4 ст.48 ПКУ.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.49.11 ст.49 ПКУ у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, зокрема у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.
Відповідачем не надано до суду доказів направлення на адресу позивача відповідного листа, яким повідомлено про невизнання поданої декларації за липень 2015р. податковою із зазначенням причин такої відмови.
Отже, суд приходить до висновку, що, в даному випадку, відповідач не прийняв протягом п'яти робочих днів з дня отримання декларації повідомлення про відмову у прийнятті такої декларації за липень 2015р., позивачу надіслана лише квитанція №1, в якій повідомлено, що документ не прийнято.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В свою чергу, частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог, тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
З огляду на норми ст.ст.11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача з боку субєкта владних повноважень у даних правовідносинах буде визнання протиправними дії Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ АДІОНІС з податку на додану вартість за липень 2015 року та визнати податкову декларацію позивача з ПДВ за липень 2015 року поданою у день фактичного отримання її податковим органом, тобто 10.08.2015 року.
Статтями 7, 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративній справі є: верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України.
З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1, 3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.
Приймаючи до уваги, що рішення у справі ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, частково, суд вважає за необхідне присудити здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог, а саме судовий збір у розмірі 1218,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, та керуючись ст. ст.11, 94, 163-167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ АДІОНІС з податку на додану вартість за липень 2015 року.
Визнати податкову декларацію позивача з ПДВ за липень 2015 року поданою у день фактичного отримання її податковим органом, тобто 10.08.2015 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АДІОНІС судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної об'єднаної державної інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

1

Суддя ОСОБА_1