Справа № 817/1836/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2016 р.Р і в н е 817/1836/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т АН О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 №28576-13.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався до норм статей 4, 12 Податкового кодексу України та стверджував, що транспортний податок, встановлений рішенням Шпанівської сільської ради від 29.01.2016 №79, підлягає нарахуванню не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2017 року. При цьому позивач зазначив, що податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, зокрема, зміни до будь яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, тому визначення податкового зобовязання з транспортного податку за 2016 рік є передчасним та неправомірним, відтак спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

До початку судового розгляду представник позивача подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) заяву (вх.№16197/16 від 22.11.2016) про розгляд справи без участі позивача та його представника, зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач власної позиції щодо позову не висловив, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини суд не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується доказами в матеріалах справи.

Відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САР 903091, ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 1968 куб.см., 2013 року випуску, дата реєстрації 11.06.2013 (а.с.18).

Рівненською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області відповідно до пп.267.6.2. п.267.6. ст.267 Податкового кодексу України позивачу винесено податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 №28576-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000,00 грн.

Не погодившись із винесеним податковим повідомленням-рішенням від 30.06.2016 №28576-13 позивач оскаржив його до Головного управління ДФС у Рівненській області, однак рішенням Головного управління ДФС у Рівненській області від 06.10.2016 №926/14/17-00-10-03/116 оспорюване податкове повідомлення-рішення та скарга ОСОБА_1 залишені без задоволення, що зумовило звернення позивача до суду.

Надаючи правової оцінки відносинам між сторонами суд зазначає наступне.

Одним з принципів податкового законодавства України є єдиний підхід до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов'язкових елементів податку (п.п.4.1.11 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України).

01.01.2016 набрав чинності Закон України від 24.12.2015 №909-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", яким у статтю 267 Податкового кодексу України було внесено зміни.

Зокрема, пп. 267.2.1 п. 267.2 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, а саме зазначено, що "об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

До внесення змін Законом України від 24.12.2015 №909-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" положення пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України визначали, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

З метою врегулювання невизначеності поняття "середньоринкова вартість", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.02.2016 №66 "Про затвердження Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів". В свою чергу, Мінекономрозвитку розмістило на своєму офіційному веб-ресурсі онлайн-калькулятор для розрахунку середньоринкової вартості, однак такий калькулятор здійснює інформативну функцію.

Таким чином, внесені до пп. 267.2.1 п. 267.2 Податкового кодексу України зміни вищезгаданим законом не лише змінили об'єкт оподаткування транспортним податком, а й встановили нові критерії оцінювання транспортних засобів, власники яких будуть сплачувати податок. Тобто, зазначені зміни визначили нове коло платників транспортного податку та змінили об'єкт та базу оподаткування.

Відповідно до пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Базою оподаткування у відповідності до пп.267.3.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп.267.5.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст.267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам-нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01.01.2016, власники легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1033500,00 грн. є платниками транспортного податку.

За п.8.1 ст.8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Відповідно до ст.9 Податкового кодексу України транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів. В свою чергу за п.9.4 ст.9 Податкового кодексу України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У ст.10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (пп.10.1.1), який складається із трьох різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п.7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст.265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ, що діє з 01.01.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами або радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п.8.3 ст.8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно п. 4.4 ст.4 Податкового кодексу України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п.24 ч.1 ст.26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.143 Конституції України.

Згідно п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп.12.3.3 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України).

Отже, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запроваджувати або змінювати такі податки як місцеві на відповідних територіях, а тим більше Кабінет Міністрів України не може запроваджувати критерії оцінки рухомого майна для цілей оподаткування місцевим податком.

Так, відповідно до п.10.2 ст.10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

А, відповідно до п.10.3 ст.10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Так, рішенням Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області (шосте скликання) від 27.01.2015 №974 "Про встановлення податку на майно (в частині транспортного податку)" встановлено податок на майно (в частині транспортного податку) на території Шпанівської сільської ради (п.2) та затверджено Положення про податок на майно (в частині транспортного податку) (п.1). Згідно п.4 рішення набирає чинності з дня його оприлюднення (а.с.11-12).

У зазначеному Положенні платниками транспортного податку є: є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 2.2.1 пункту 2.2 цього Положення є обєктами оподаткування (пп.2.1.1 п.2.1), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (пп.2.2.1 п.2.2), а базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 2.2.1 пункту 2.2 цього Положення (пп.2.3.1 п.2.3).

Рішенням Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області (сьоме скликання) від 29.01.2016 №79 затверджено у новій редакції Положення про податок на майно (в частині транспортного податку) на території Шпанівської сільської ради (п.2), встановлено податок на майно (в частині транспортного податку) на території Шпанівської сільської ради відповідно до Положення (п.3), при цьому рішення сесії Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області (шосте скликання) від 27.01.2015 №974 "Про встановлення податку на майно (в частині транспортного податку)" вважати таким, що втартило чинність (п.4) (а.с.13-14).

Так, згідно пункту 3.1 розділу 3 цього Положення обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно з п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього Кодексу.

Відповідно пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за Податковим кодексом України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Разом з тим, пунктом 4 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.

Водночас, відповідно до п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності, згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Зазначений принцип визнано законодавцем однією з основних засад податкового законодавства. Закріплений у положеннях Податкового кодексу України даний принцип є елементом правового регулювання і не лише окреслює правила нормотворення у сфері оподаткування, а й визначає обсяг прав та обов'язків учасників правовідносин у такій сфері.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 (набуло статусу остаточного 07.11.2011) у справі "Сєрков проти України" Суд зазначив "… відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого фіскального питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо "якості закону"" (п.42).

Таким чином, будь-який платник податків в Україні, опираючись на принцип стабільності, має право на незмінність режиму оподаткування, елементів податків, які ним сплачуються, протягом бюджетного року, і, як результат, на визначеність умов здійснення ним тієї чи іншої оподатковуваної діяльності чи діяльності, пов'язаної з виникненням об'єкта оподаткування.

У випадку ж зміни елементів податків протягом такого року законодавцем, такий платник має право та обов'язок з урахуванням способу та змісту здійснених змін, враховуючи наявний у платника обов'язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи, виконувати свої зобов'язання відповідно до закону із тими межами свободи, які допускаються.

Серед принципів, проголошених у статті 4 Податкового кодексу України є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4 п.4.1).

Відповідно до п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У свою чергу, згаданий вище принцип стабільності, що закріплений у пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Згідно вказаної норми зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 30.08.2016 у справі № К/800/8077/16.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими належним доказами, а тому їх необхідно задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 551,21 грн. згідно квитанції 0.0.642604181.1 від 28.10.2016 підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача субєкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 30.06.2016 №28576-13.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.