Справа № 823/1592/16
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року справа № 823/1592/16 м. Черкаси

12 год. 40 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М.,

секретаря Тараненка М.О.,

за участю:

представника позивача - адвоката ОСОБА_1 (за договором про надання правової допомоги),

представників третьої особи КСП Ягубець ОСОБА_2, ОСОБА_3 (за довіреностями),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: колективне сільськогосподарське підприємство Ягубець про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_4, в якій просив:

- визнати незаконними дії ГУ Держгеокадастру у Черкаській області по видачі наказу від 05.07.2016 № 23-6036/14-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» щодо приватизації земель державного підприємства «СГП «Ягубець»;

- скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 05.07.2016 № 23-6036/14-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» щодо приватизації земель державного підприємства «СГП «Ягубець».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_4 є жителем с. Ягубець, а отже має право на безоплатне отримання земельної ділянки в розмірі 2,0 га з колишніх земель ДП «СГП «Ягубець» для особистого селянського господарства. Незважаючи на вищевказану обставину, ГУ Держгеокадастру у Черкаській області на підставі спільної заяви працівників, пенсіонерів ДП «СГП «Ягубець» та працівників і пенсіонерів соціальної сфери с. Ягубець видано наказ від 05.07.2016 № 23-6036/14-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» щодо приватизації земель ДП «СГП «Ягубець». Вищевказаний наказ, на думку позивача, позбавляє його можливості реалізувати своє право на безоплатне отримання земельної ділянки, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Представник позивача до зали судового засідання прибув та підтримав вимоги позовної заяви в повному обсязі.

Представник відповідача до зали судового засідання не прибув, в наданих суду письмових запереченнях наголосив, що наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 05.07.2016 № 23-6036/14-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» щодо приватизації земель державного підприємства «СГП «Ягубець» жодним чином не порушує права та інтереси позивача на отримання в безоплатне користування земельної ділянки розміром 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, оскільки отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Представники КСП Ягубець проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 заперечили в повному обсязі, з підстав, аналогічних викладеним представником відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ГУ Держгеокадастру у Черкаській області на підставі спільної заяви працівників, пенсіонерів ДП «СГП «Ягубець» (правонаступником якого є КСП «Ягубець») та працівників і пенсіонерів соціальної сфери с. Ягубець видано наказ від 05.07.2016 № 23-6036/14-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» щодо приватизації земель ДП «СГП «Ягубець».

При дослідженні вищевказаного наказу суд встановив, що ним надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель ДП «СГП «Ягубець», які розташовані в адмінмежах Ягубецької сільської ради Христинівського району, Черкаської області. Орієнтований розмір земельних ділянок 1834,0411 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вищевказаний наказ, на думку позивача, позбавляє його, як жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 можливості реалізувати своє право на безоплатне отримання земельної ділянки, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею в державі регулюються Земельним кодексом України (надалі ЗК України).

Згідно ч.1 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення, у відповідності до ч.2 зазначеної статті належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури (ч.3 ст.22 ЗК України).

Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч.ч. 10,11 ст.118 ЗК України).

Аналіз вищевказаних положень ЗК України дає підстави суду зробити висновок, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст.118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

Отже, законодавцем регламентовано чітку та послідовну процедуру виділення громадянам земельних ділянок, початковим етапом якої є прийняття компетентним органом влади рішення щодо надання заявнику дозволу на розроблення відповідного проекту землеустрою для відведення земельної ділянки. Отримання особою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на думку суду, не означає прийняття в подальшому позитивного рішення про надання її у власність цій особі.

Аналогічний правовий підхід викладено в ухвалі КААС від 08.06.2016 у справі № 823/50/16, а також в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 29.01.2015 р. № К/800/38993/14 та від 29.09.2015 р. № К/800/31171/15.

З урахуванням вищевказаних обставин суд дійшов висновку, що оскаржуваним наказом відповідача вирішено питання щодо надання дозволу працівникам, пенсіонерам ДП «СГП «Ягубець» та працівникам соціальної сфери с. Ягубець (за їх спільною заявою) на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель ДП «СГП «Ягубець», що є лише первісним етапом процедури відведення земельної ділянки загальною площею 1834,0411 га і не означає, що такий проект землеустрою в наступному буде затверджений компетентним субєктом влади, а земельна ділянка передана заявникам.

Суд також наголошує, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі докази того, що ОСОБА_4 звертався до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не зміг надати вказані докази на вимогу суду і представник позивача.

Вищевказані обставини, на думку суду також є підтвердженням того, що спірне рішення жодним чином не порушує право позивача на безоплатне отримання земельної ділянки площею 2,0 га у користування (оренду) для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 26.12.2016 року