Справа № 802/1814/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 грудня 2016 р. Справа № 802/1814/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

01.11.2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулася позивач - ОСОБА_1 з адміністративним позовом до відповідача - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкового повідомлення - рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що в період з 01.02.2016 року по 05.02.2016 року Вінницькою ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах із АТ "УкрСиббанк" за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року фізичної особи ОСОБА_1. За результатами вказаної перевірки складено акт № 97/1701/НОМЕР_1 від 12.02.2016 року, в якому зазначено про порушення позивачем абзацу "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

На підставі акту № 97/1701/НОМЕР_1 від 12.02.2016 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 04.03.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 79903,83 грн. Зокрема, за основним платежем грошове зобов'язання збільшено на 63923,06 грн та нараховано штрафні санкції в сумі 15980,77 грн. Крім того, 29.03.2016 року відповідачем винесено податкову вимогу №1154-02 про сплату визначеної суми податкового зобов'язання.

На думку позивача, прийняте податкове повідомлення - рішення та податкова вимога, є протиправними і такими, що підлягає скасуванню, оскільки прощений банком борг не включається до її оподаткованого доходу.

23.11.2016 року за вх. 25781 на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на заявлений адміністративний позов (а.с.60-63). Як на підставу заперечень представник відповідача зіслалась на те, що головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України, відповідно до наказу від 19.01.2016 року № 26, виданого Вінницькою ОДПІ та згідно повідомлення №02/17 від 19.01.2016 року, проведено позапланову невиїзну документальну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах із АТ "УкрСиббанк" за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт № 97/1701/НОМЕР_1 від 12.02.2016 року.

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення ОСОБА_1 абзацу "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). В результаті наведеного, як вказав представник відповідача, ОСОБА_1 за 2013 рік занижено загальний річний оподатковуваний дохід на суму 377367,43 грн., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 79903,83 грн.

На підставі акту перевірки № 97/1701/НОМЕР_1 від 12.02.2016 року, згідно вимог п.54.3 ст.54, п.86.8 ст.86 ПК України, контролюючим органом прийнято та направлено позивачу податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 04.03.2016 року.

29.03.2016 року відповідачем винесено податкову вимогу №1154-02 про сплату визначеної суми податкового зобов'язання, відповідно до податкового повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 04.03.2016 року та нарахованої пені.

Представник відповідача також наголосила, що позивач була повідомлена про анулювання (прощення) суми боргу кредитором (АТ "УкрСиббанк") за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у встановленому законом порядку. Відтак, на думку представника відповідача, Вінницька ОДПІ при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги діяла на підставі, в межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому, просила суд в задоволенні вимог адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, вказала, що вважає оскаржуване податкове повідомлення - рішення та податкову вимога протиправними і такими, що підлягає скасуванню, з огляду на їх безпідставність та порушення процедури їх прийняття.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог адміністративного позову заперечила. Додатково вказала, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги Вінницька ОДПІ діяла правомірно, а тому вимоги адміністративного позову є безпідставними.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, надавши оцінку письмовим доказам, що містяться у матеріалах адміністративної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог адміністративного позову із наступних мотивів.

Судом встановлено, що 18.06.2008 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 12-20).

Відповідно до умов вказаного договору, банк надає позичальнику під заставу належної їй трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 85000,00 доларів США.

Згідно п.п. 1.2.2 пункту 1.2 договору, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, згідно Додатку не пізніше 15.06.2029 року.

Підпунктом 3.2.2 пункту 3.2 договору передбачено, що позичальник має право достроково погашати кредит, попередивши про це банк не пізніше, ніж за 12 (дванадцять) календарних днів до дати дострокового погашення, якщо інше не передбачено договором.

19.03.2013 року на рахунок АТ «УкрСиббанк» від позивача надійшов грошовий платіж в сумі 54530,00 доларів США (еквівалент в гривнях 435858,29 грн.), що підтверджується квитанцією № 17 (а.с. 37).

19.03.2013 року за вих. № 31-4-31-08 АТ «УкрСиббанк» на адресу позивача направлено повідомлення про рішення щодо анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1І, що становила 47212,24 доларів США (в еквіваленті складає 377367,43 грн. по курсу Національного банку України станом на 19.03.2013 року) (а.с. 106).

12.10.2015 року Вінницька ОДПІ направила на адресу АТ «УкрСиббанк» запит №28965/10/02-28-17-403 про надання інформації щодо фінансово - кредитних відносин банку із ОСОБА_1, в тому числі щодо суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням.(а.с.67).

18.11.2015 року за № 11-51/34182 від акціонерного товариства «УкрСиббанк» на адресу Вінницької ОДПІ надійшла відповідь на запит щодо отримання ОСОБА_1 доходу за видом "анулювання боргу за кредитним договором". Ознака доходу для форми 1-ДФ «126» (а.с.51-52).

В період з 01.02.2016 року по 05.02.2016 року Вінницькою ОДПІ проведено позапланову невиїзну документальну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах із АТ "УкрСиббанк" за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 97/1701/НОМЕР_1 від 12.02.2016 року, в якому зазначено про порушення позивачем абзацу "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (а.с.9-15).

На підставі акту № 97/1701/НОМЕР_1 від 12.02.2016 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 04.03.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 79903,83 грн. Зокрема, за основним платежем грошове зобов'язання збільшено на 63923,06 грн та нараховано штрафні санкції в сумі 15980,77 грн.

З огляду на те, що податкове зобов'язання визначене контролюючим органом, позивачем самостійно не сплачено, 29.03.2016 року відповідачем винесено податкову вимогу №1154-02.

Позивач вважаючи податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 04.03.2016 року та податкову вимогу №1154-02 від 29.03.2016 року протиправними, та з метою їх скасування звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд зазначає наступне.

Як встановлено Вінницькою ОДПІ під час проведення позапланової документальної перевірки та відображено в акті перевірки № 97/1701/НОМЕР_1 від 12.02.2016 року позивач перебувала у договірних взаємовідносинах з акціонерним товариством «УкрСиббанк» та у 2013 році отримав дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу в сумі 47212,24 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день прощення боргу складає 377367,43 грн.

19.03.2013 року за вих. № 31-4-31-08 АТ «УкрСиббанк» на адресу позивача направлено повідомлення про рішення щодо анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1І, що становила 47212,24 доларів США. У такий спосіб позивача повідомлено про анулювання заборгованості за кредитним договором та включення цієї суми до податкового розрахунку доходу, нарахованого на її користь, як позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому боргові зобов'язання було анульовано. Враховуючи зазначене, на думку відповідача, позивач в супереч нормам Податкового кодексу України декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік не подала та, відповідно, не сплатила податок на доходи фізичних осіб в сумі 63923,06 грн.

Перевіряючи висновки контролюючого органу суд зазначає, що згідно з п. 162.1 ст. 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, фізична особа-нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків-резидентів від страхування ризиків страхувальників-резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до п.163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи, тобто доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

В силу положень абзацу "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Змістовний правовий аналіз наведених норм податкового закону дає підстави для висновку про те, що обов'язок із самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу або укладення відповідного договору;

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Аналогічний висновок викладений в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016 року в справі № К/800/14115/15.

З'ясовуючи наявність вищезазначених умов при донарахуванні податкового зобов'язання позивачу, суд зважає на таке.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу ІV цього Кодексу).

Водночас згідно з п. 3.3 Розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 49 від 21.01.2014 року, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Отже, визначальною ознакою доходу платника податку, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Тому, основна сума кредиту (тіло кредиту), що в подальшому анульована (прощена) банківською установою, вважається доходом платника податків в розумінні вимог податкового законодавства, який підлягає оподаткуванню на підставі абзацу "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України. Відтак, прощеною (анульованою) сумою заборгованості за кредитним договором № 0 від 18.06.2008 року доходу позивача, що підлягає оподаткуванню, може вважатися лише та, яка фактично була надана АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1, тобто тіло кредиту.

Разом з тим, відсотки за користування кредитом, які нараховані кредитором, відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абзацу "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України. Аналогічний висновок викладений в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.07.2015 року в справі № К/800/15996/15 та ухвалах Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 року в справі № 822/1182/15-а, від 12.07.2016 року в справі № 802/62/16-а.

Вказаний висновок додатково підтверджується тим, що в силу вимог п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, який набрав чинності з 07.05.2015 року, сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються.

Таким чином, законодавець фактично усунув існуючі розбіжності у трактуванні поняття доходу як додаткового блага та визначив, що сума процентів, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Надаючи оцінку правовій природі суми боргу, що анульована (прощена) банком позивачу, суд встанови наступне.

Як видно із повідомлення АТ «УкрСиббанк» від 19.03.2013 року за вих. № 31-4-31-08 ОСОБА_1 було анульовано (прощено) суму в розмірі 47212,24 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день прощення складала 377367,43 грн.

Разом з цим, відповідно до акту перевірки № 97/1701/НОМЕР_1 від 12.02.2016 року анульований (прощений) кредитором борг ОСОБА_1 в розмірі 377367,43 грн в повному обсязі розцінено податковим органом, як такий, що підлягає оподаткуванню.

Тому, на підставі акту перевірки № 97/1701/НОМЕР_1 від 12.02.2016 року, Вінницькою ОДПІ винесено податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 04.03.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 79903,83 грн. Зокрема, за основним платежем грошове зобов'язання збільшено на 63923,06 грн та нараховано штрафні санкції в сумі 15980,77 грн.

Однак, з вказаними висновками контролюючого органу суд не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено із листа АТ «УкрСиббанк» вих. № 33-2/33816 від 14.12.2016 року сума анульовано (прощено) боргу ОСОБА_1 складає 47212,24 доларів США (в еквіваленті курсу Національного банку України 377367,43 грн), із яких сума прощеного основного боргу (тіла кредиту) - 46576,04 доларів США (в еквіваленті курсу Національного банку України 372282,29 грн), а сума відсотків за кредитним договором 636,20 доларів США (в еквіваленті курсу Національного банку України 35085,15 грн).

Анульована (прощена) банком ОСОБА_1І, сума тіла кредиту за кредитним договором № 0 від 18.06.2008 року, як зазначалося, є доходом, в розумінні абзацу "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, з якого належить сплачувати податок на доходи фізичних осіб.

Як встановлено із наданого відповідачем розрахунку грошового зобов'язання, прощена сума тіла кредиту є підставою для нарахування податкового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб в загальній сумі 78823,24 грн,, із яких основний платіж 63058,59 грн, штрафні санкції 15764,65 грн (25 відсотків від суми визначеного податкового зобов'язання (63058,59*0.25)). Тому, визначене податковим повідомленням - рішенням № НОМЕР_2 від 04.03.2016 року грошове зобов'язання у цій частині є правомірним.

Разом з тим, суд вважає протиправним податкове повідомлення - рішення НОМЕР_2 від 04.03.2016 року в частині нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб за прощеною сумою відсотків, нарахованих за кредитними договором та анульованих за самостійним рішенням кредитора, оскільки як зазначалося вище, відсотки не можуть вважатися доходом платника податку у розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абзацу "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Як встановлено із наданого відповідачем розрахунку грошового зобов'язання, податкове зобов'язання позивача виходячи із суми прощених відсотків за кредитним договором становить 1080,59 грн.

Відтак, оскаржуване податкове повідомлення - рішення Вінницької ОДПІ № НОМЕР_2 від 04.03.2016 року в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобовязання щодо сплати податку на доходи з фізичних осіб з суми анульованих (прощених) відсотків за кредитним договором в загальній сумі 1080,59 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку позовним вимогам позивача щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги №1154-02 від 29.03.2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення

В силу вимог п.п.60.1.5 п.60.1 ст. 60 ПК України податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Таким чином, законодавець чітко передбачив наслідки часткового скасування податкового повідомлення - рішення, зокрема таким наслідком є відкликання податкової вимоги.

Згідно п. 60.4 ст. 60 ПК України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Отже, набрання законної сили рішенням суду у цій справі про часткове скасування податкового повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 04.03.2016 року є підставою для відкликання податкової вимоги, а не підставою для її скасування у судовому порядку.

З огляду на наведене, позовна вимога про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 1154-02 від 29.03.2016 року є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено іншого.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ № НОМЕР_2 від 04.03.2016 року в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобовязання у сумі 1080,59 грн. Водночас в задоволені решти позовних вимог слід відмовити. Відтак, вимоги адміністративного позову підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи видно, що при звернені з позовом до суду позивачем за вимоги майнового та немайнового характеру про скасування податкового повідомлення - рішення, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання в розмірі 79903,83 грн та скасування податкової вимоги сплачено судовий збір у загальному розмірі 1351,00 грн, що підтверджується квитанціями № 0.0.644215034.1 від 01.11.2016 року та № 0.0.649200831.1 від 11.11.2016 року (а.с. 2, 54).

Як зазначалося, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а податкове повідомлення - рішення Вінницької ОДПІ від 04.03.2016 року № НОМЕР_2 року скасуванню в частині визначення позивачу грошового зобовязання в сумі 1080,59 грн.

За таких обставин, наявні підстави для стягнення із Вінницької ОДПІ за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1І частину сплаченого при зверненні до суду судового збору (пропорційно до задоволених позовних вимог) у сумі 10,81 грн.

Керуючись ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 04.03.2016 року № НОМЕР_2 в частині збільшення ОСОБА_1 грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб на суму 1080 грн. 59 коп. (одна тисяча вісімдесят гривень п'ятдесят дев'ять копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 із Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, за рахунок бюджетних асигнувань, частину сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 10 грн. 81 коп. (десять гривень вісімдесят одна копійка).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович