Справа № 754/9497/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/9497/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Журавська О.В. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Бєлової Л.В.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві та просила визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії з 27.02.2016.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання,вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 з 27.02.2016 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в м. Києва та отримувала пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про державну службу» (а.с.17-19).

З 27.02.2016 року виплачу пенсії позивачу було припинено.

11 Липня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, починаючи з 27.02.2016.

Листом УПФУ в Деснянському районі м. Києва від 14.07.2016 надана відповідь в межах чинного законодавства та відмовлено в поновленні пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач працює на посаді, на яку розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», а тому в силу положень Закону України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» наразі правові підстави для виплати позивачу пенсії відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

01 Січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни до ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зокрема, у частині четвертій абзаци перший та другий викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з довідки Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києва від 19.07.2016 №7306/07/16, позивач працювала в Управлінні Пенсійного Фонду України в Деснянському районі м. Києва з 24.05.2007 по 31.03.2016. З 01.04.2016 по день видачі довідки працює на посаді головного спеціаліста Деснянського відділу з питань призначення та перерахунку пенсії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що відноситься до категорії «В» посад державних службовців.

Тобто, на момент призначення та припинення виплати пенсії, позивач працювала на посаді та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу».

Враховуючи, що чинними положеннями ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» обмежено виплату пенсій особам віднесеним до категорії працюючих держслужбовців, єдиною умовою поновлення виплати якої є звільнення з відповідної посади, - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність припинення виплати пенсії позивачу на час роботи на посаді головного спеціаліста Деснянського відділу з питань призначення та перерахунку пенсії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що жодного застереження щодо виду та нормативно-правового акту, на підставі якого особі було призначено раніше виплачувану пенсію, вказана норма не містить.

При звільнені з роботи виплата пенсії буде поновлена згідно вимог чинного законодавства.

Також, слід зазначити, що Закон України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» набрав чинності та станом на час звернення позивача до Управління та до суду не скасований та не визнаний у встановленому порядку таким, що не відповідає Конституції України.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України с найважливішою функцією держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з огляду на що дійшла висновку про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 23 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Бєлова Л.В.

Мамчур Я.С