Справа № 825/1395/16
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1395/16 Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І. Суддя-доповідач: Кузьмишина О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Юлії Володимирівни, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса від 11.12.2015 року індексний номер 26976530 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК Вектор плюс».

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.01.2008 року між ОСОБА_3 (зміна прізвища на ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про шлюб від 18.10.2008 року серія НОМЕР_1, яке міститься в матеріалах справи, а.с.22) та ВАТ «Сведбанк», (змінено найменування на ПАТ «Сведбанк») укладено кредитний договір №2404/0108/45-002, згідно якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 25000 доларів США на строк з 10.03.2008 року по 16.01.2028 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, 16.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержатель) та позивачем (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 393, у зв'язку з чим накладена заборона відчуження на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться: в АДРЕСА_1 до припинення чи розірвання іпотечного договору, яка зареєстрована в реєстрі за № 394/15.

Згідно п. 2 іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться: в АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю (позивачу) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцього міського нотаріального округу Могиленко Л.М. 16.01.2008 року за реєстровим № 381 та зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 16.01.2008 року, номер правочину 2634571.

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцього міського нотаріального округу Могиленко Л.М. 16.01.2008 року за реєстровим № 393, п. 12.3 іпотечного договору викладено в наступній редакції: 12.3 згідно із застереженням про задоволенням вимог іпотекодержателя, викладеним в пп. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору.

Підпунктом 12.3.1 договору сторони домовились, що передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки здійснюється згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі наступного застереження: задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є зазначене в цьому договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов'язання.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК Вектор плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, серед яких значиться іпотечний договір від 28.11.2012 року, укладений з позивачем на забезпечення кредитного договору № 2404/0108/45-002 від 16.01.2008 року.

В подальшому, 11.12.2015 року ТОВ «ФК Вектор плюс» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. із заявою, в якій просило зареєструвати за ним право власності на квартиру, що знаходиться: в АДРЕСА_1, у зв'язку з укладенням договору відступлення прав вимоги (а.с.81).

11 грудня 2015 року приватним нотаріусом як державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення № 26976530 про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК Вектор плюс» та внесено відповідний запис до Державного реєстру (а.с.82,83).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Згідно ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Частиною 1 ст.9 вказаного Закону передбачено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Норми порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), містять положення, аналогічні наведеним.

Згідно абз. 1 пункту 36 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до пп. 1 пункту 37 Порядку №868 документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Отже, з системного аналізу наведених норм вбачається, що чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство наділяло нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у нього лише у результаті вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном та реалізуються одночасно з їх посвідченням і виключно за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав фізичних і юридичних осіб на нерухоме майно.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вчинення приватним нотаріусом нотаріальної дії як засвідчення справжності підпису уповноваженої особи ТОВ «ФК Вектор плюс» на заяві від 11.12.2015 року про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, не є в розумінні наведених правових норм нотаріальною дією з нерухомим майном, що, на переконання суду, свідчить про відсутність у відповідача повноважень на здійснення державної реєстрації права власності на підставі іпотечного договору (а.с.81).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року №898-IV, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

В разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (стаття 33 Закону №898-IV).

Відповідно до частини першої статті 36 цього Закону, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.1 ст. 37 Закону №898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до державного реєстратора з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, що буде підтверджувати відповідний перехід права власності, слугуватиме або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Встановлено, що підставою для проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «ФК Вектор плюс» на об'єкт нерухомого майна квартиру, що знаходиться: в АДРЕСА_1 та прийняття оскаржуваного рішення від 11.12.2015 року № 26976530 був іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л.М. від 16.01.2008 року.

Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, жодна нотаріальна дія з даним об'єктом нерухомого майна у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 3 Закону №1952-IV, під час проведення державної реєстрації вказаного речового права відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

З огляду на викладене, рішення відповідача від 11.12.2015 року за № 26976530 про державну реєстрацію права власності на підставі іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л.М. від 16.01.2008 року за реєстровим № 393, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є протиправним у зв'язку з відсутністю у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. повноважень на прийняття такого рішення без вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Отже, оскаржуване позивачем рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку з боку відповідача не доведено правомірності прийняття рішення про державну реєстрацію прав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.